Справа № 517/1268/25
Провадження № 2/517/510/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року с-ще Захарівка

Суддя Захарівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., ознайомившись з позовною заявою керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування - Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

установив:

Керівник Роздільнянської окружної прокуратури Одеської областіна підставі статті 131-1 Конституції України, статей 4, 56 ЦПК України, статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва інтересів держави, прокурор посилається на те, що Роздільнянською окружною прокуратурою у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області спрямовано лист від 02 липня 2025 року, у якому селищну раду повідомлено про виявлені порушення набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Однак, Захарівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області, будучи поінформованою про виявлені порушення, протягом розумного строку належних заходів щодо усунення таких порушень не вживає. Відповідно до змісту листа від 07 липня 2025 року, який надійшов у відповідь на запит прокурора, Захарівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області повідомила, що селищною радою заходи щодо усунення у судовому порядку порушення вимог земельного законодавства ОСОБА_1 не вживалися у зв`язку із незапланованим фінансуванням статті видатків судового збору. З огляду на викладене, задля того, щоб інтереси територіальної громади та держави в цілому не залишились незахищеними, Роздільнянська окружна прокуратура звертається до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

23 грудня 2025 року засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді у справі № 517/1268/25 на підставі частини 8 статті 187 ЦПК України, сформовано відповідь № 2168913 з Єдиного державного демографічного реєстру.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріалами, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина 4 статті 42 ЦПК України).

Згідно із частинами 3, 4 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

При цьому указаною нормою закону законодавець зобов`язав прокурора навести обґрунтування щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді. А суд, у свою чергу, повинен надати оцінку таким аргументам та, у випадку встановлення відсутності підстав для представництва, застосувати наслідки, передбачені статтею 185 ЦПК України.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України обумовлено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Представництвом інтересів держави в суді, що його здійснює прокурор відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, є правовідносини, у яких прокурор, реалізуючи визначену цим пунктом функцію прокуратури, вчиняє в суді відповідні процесуальні дії у разі, якщо цього вимагає захист інтересів держави.

Визначальним за пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є те, що ці інтереси мають узгоджуватись із принципами, закріпленими в Конституції України, включно з тими, які встановлюють спосіб та межі втручання держави у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» (далі - Закон), представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20.

В судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 56 ЦПК України і частини 3 статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17.

Водночас Закон покладає на прокурора обов`язок під час звернення до суду в інтересах держави самостійно визначати та обґрунтовувати підстави для представництва. Умовою такого представництва визначено порушення або загрозу порушення інтересів держави, що зумовлює обов`язок прокурора також указувати в позовній заяві, у чому саме вони полягають.

Крім того, Закон передбачає, що прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді лише після підтвердження судом підстав для цього. Тобто абзацами першим, другим, третім частини четвертої статті 23 Закону на суд покладено контроль за застосуванням прокурором закріплених у Законі підстав для представництва інтересів держави в суді.

У поданій позовній заяві прокурор зазначив, що оскільки Захарівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області, як орган який в даному випадку уповноважений здійснювати захист інтересів територіальної громади таких заходів не здійснив (у зв`язку із незапланованим фінансуванням статті видатків судового збору) тому Роздільнянська окружна прокуратура, відповідно до вимог статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» звернулася до суду з відповідним позовом в інтересах селищної ради.

Тобто наведене вище, на думку прокурора, вказує на «виключний випадок» необхідності прокурорського втручання з метою захисту інтересів держави в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, шляхом витребування з володіння відповідача спірної земельної ділянки.

Водночас як зазначалось вище пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

При цьому суд акцентує увагу на позиції Конституційного Суду України, висловленій у рішенні від 03 грудня 2025 року №6-р(ІІ)/2025 в справі №3-28/2024(59/24), де Суд у мотивувальній частині наголосив, що в пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прикметник «виключний» означає виняток із загальних правил. З огляду на це словосполучення «у виключних випадках», яке міститься в зазначеному конституційному приписі, вказує на обмежувальний характер останнього. Він не наділяє прокуратуру універсальними повноваженнями щодо представництва інтересів держави в суді та не встановлює для неї загальної чи альтернативної компетенції, а стосується представництва інтересів держави в суді лише у виняткових, нетипових за своєю юридичною природою обставинах. Відповідно й припис «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом», який міститься в пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, серед іншого, означає, що хоча законодавець і має дискрецію щодо унормування в законах України випадків і порядку здійснення представництва прокуратурою інтересів держави в суді, однак обов`язковим є те, щоб такі випадки не лише установлювалися законом, а й були об`єктивно винятковими, чітко обмеженими, зведеними до мінімально необхідних, обумовленими особливими обставинами та сприймалися стороннім спостерігачем не як загальні правила, а саме як винятки.

На думку Конституційного Суду України, «виключними випадками» можуть бути, зокрема: невизначеність (відсутність) у законодавстві України суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на захист відповідних інтересів держави; колізії повноважень кількох органів публічної влади, якщо це унеможливлює захист ними інтересів держави в межах спірної компетенції; заподіяння шкоди інтересам держави правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, якщо цивільний позов у кримінальному провадженні не був чи не міг бути поданий або залишений без розгляду; звернення до прокуратури уповноваженого на захист інтересів держави суб`єкта з клопотанням про подання позову до суду; виявлення прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням фактів порушення або загрози порушення важливих інтересів держави, що потребують належного судового захисту.

Юридичне регулювання представництва прокурором інтересів держави в суді закріплює його допоміжний (субсидіарний) характер, а також не здійснення функцій інших суб`єктів владних повноважень без наявності об`єктивних підстав.

Згідно із частиною 2 статті 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Вказані приписи закону кореспондуються із вимогами частини 4 статті 58 ЦПК України, згідно якої держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Згідно із пунктом 15 частини 4 статті 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів.

У даному випадку законом не заборонено Захарівській селищній ради Роздільнянського району Одеської області звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.

Водночас щодо відсутності у Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області можливості самостійно звернутися до суду із даним позовом, у зв`язку із незапланованим фінансуванням статті видатків судового збору суд вказує таке.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законодавство України однією з умов розгляду справи судом визначає сплату судового збору у розмірі та у випадках, визначених законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно із статтею 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Тобто, у вказаній нормі закону законодавцем визначений механізм та умови, за яких суд може відстрочити, розстрочити сплату судового збору або звільнити позивача від його сплати.

Таким чином, з огляду на вказане вище суд наголошує на тому, що відсутність коштів на сплату судового збору під час подання позову не є перешкодою для звернення відповідного суб`єкту владних повноважень в даному випадку Захарівської селищної ради із таким позовом до суду з одночасним поданням клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, в тому числі до закінчення розгляду справи по суті.

Також, як зазначив Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 серпня 2019 року в справі № 802/1873/17-а неможливість сплати судового збору та недостатнє фінансування органу державної влади не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави» (пункт 40).

Крім цього, на підтвердження того, що орган, уповноважений здійснювати захист інтересів територіальної громади, таких заходів не здійснює, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 КК України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб органів місцевого самоврядування, які займають посади місцевого самоврядування та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Вказане вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 926/03/18.

Натомість в даному випадку прокурор обмежився виключно листуванням із Захарівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, яка в своєму листі повідомила прокурора про неможливість звернення до суду у зв`язку із незапланованим фінансуванням статті видатків судового збору.

Водночас прокурором не надано суду доказів реагування прокурора на невиконання чи неналежне виконання посадовими особами Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області обов`язків щодо захисту інтересів територіальної громади та які заходи він вжив, щоб інтереси держави захищав компетентний орган.

Суд наголошує, що пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України уповноважує прокуратуру на здійснення представництва інтересів держави в суді тільки у виключних випадках та в порядку, що визначені законом, а не на здійснення такого представництва у випадках, визначених органами прокуратури.

За таких обставин суд дійшов висновку, що прокурор у позовній заяві не навів належного обґрунтування, як і не надав жодних доказів існування наявності «виключного випадку» (який має бути об`єктивно винятковим, чітко обмеженим, зведеним до мінімально необхідного, обумовленим особливими обставинами та сприймалися стороннім спостерігачем не як загальні правила, а саме як винятки) для представництва інтересів держави в суді, в особі органу місцевого самоврядування - Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області за позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, що в свою чергу свідчить про недотримання прокурором вимог частини 4 статті 56 УПК України.

У разі відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави суддя повертає позовну заяву й додані до неї документи (пункт 4 частини четвертої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, ураховуючи наявність уповноваженого органу на звернення до суду (Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області) та невиконання прокурором вимог закону в частині належного обґрунтування наявності «виключного випадку» звернення до суду із позовом, суд, за таких обставин, дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурора та застосування наслідків, передбачених статтею 185 ЦПК України.

Суд зазначає, що статті 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Ураховуючи викладене в сукупності, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву на підставі пункту 4 частини 4 статті 185 ЦПК України.

Відповідно до частини 7 статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Оскільки суд повертає позовну заяву й додані до неї документи, а тому заява про забезпечення позову, яка надійшла до суду уже після подання позову та долучена до цієї цивільної справи розгляду не підлягає.

Керуючись статтями 185, 259, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування - Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння разом з доданими до неї документами (у тому числі заяву про забезпечення позову) повернути прокурору на підставі пункту 4 частини 4 статті 185 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя