Справа № 183/3115/25
№ 2/183/3127/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

у с т а н о в и в:

01 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 101922723 від 27 жовтня 2023 року у розмірі 18032,5 гривень, а також судові витрати в розмірі 2422,4 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 жовтня 2023 між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем укладений кредитний договір №101922723, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором, з терміном повернення кредиту 09.02.2024. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі, а останній у свою чергу не виконав умови кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач одноразовим ідентифікатором підписав кредитний договір шляхом використання електронного цифрового підпису. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є Анкета-Заява позичальника, в якій зазначені особисті дані відповідача. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

28.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги МЛ/Т від 28.02.2024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі й за кредитним договором № 101922723 від 27 жовтня 2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником ОСОБА_1 .

Станом на 28.02.2024 сума заборгованості відповідача становить 18032,5 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 5000 грн, заборгованість за відсотками 12082,5 грн, комісія 950 грн.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором № 101922723 від 27 жовтня 2023 року у розмірі 18032,5 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

24 квітня 2025 року представником відповідача адвокатом Смірновим А.А. поданий відзив на позов, у якому посилається на те, що між ОСОБА_1 та ТзОВ «Міолан» 27 жовтня 2023 року був укладений електронний кредитний договір № 101922723. Однак вважає, що позивач не набув статусу нового кредитора та відповідно не отримало право грошової вимоги саме до відповідача, через те, що у матеріалах справи не міститься у повному обсязі реєстр боржників, підписаний ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та ТзОВ «Міолан». Щодо нарахування відсотків за кредитним договором вважає неправомірним, через те, що п. 1.6 кредитного договору містить несправедливі для позичальника умови. Крім того, нарахування за кредитним договором комісії також є неправомірним, з огляду на позицію ВС у постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17. Через те, що умови договору містять щодо різних відсоткових ставок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, допустимості й розумності його умов вважає, що підстав для стягнення з відповідача визначеної позовом заборгованості немає, а тому у позові просить відмовити. Крім того, відповідач для захисту своїх прав звернувся за правовою допомогою, у зв`язку з чим просить стягнути з позивача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

29 квітня 2025 року надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає про те, що 28.02.2024 року між ТзОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т. Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Сума та розрахунок заборгованості за Договором було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги. Згідно п. 3.1 (d) Договору відступлення права вимоги вся інформація, яка міститься у реєстрі боржників (додаток №1 до договору відступлення права вимоги) добросовісно передана Кредитором Новому Кредиторові та є повною достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться у Документації і у Договорі та його додатках. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог вбачається, що ТзОВ «Мілоан» передало, а ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 101922723 від 27.10.2023. Таким чином, ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору № 101922723 від 27.10.2023. З метою захисту персональних даних інших боржників, що містяться у даному реєстру, даний Витяг містить данні лише Відповідача, адже він є стороною цивільної справи у суді. Варто зазначити, оскільки це є Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги, тому він виготовлений представником Позивача. Оскільки в Реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги року містяться персональні дані інших осіб, Позивач не може надати повний реєстр.

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, у своїй заяві просить розглянути справу за відсутності представника.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, та посилаючись на підстави, зазначені у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ ФК Кредит Капітал у повному обсязі та стягнути з позивача на користь позивача витрати на правову допомогу, докази понесення витрат, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України будуть подані стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2023 між ТзОВ «Міолан» та відповідачем укладений кредитний договір №101922723, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором, з терміном повернення кредиту 09.02.2024.

Відповідно до п.1.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн у валюті: українські гривні (п.1.2 договору).

Згідно з п.1.3 договору кредит надається строком на 105 днів з 27.102023 (строк кредитування). П. 1.3.1. Пільговий період складає 15 днів, п. 1.3.2. Поточний період складає 90 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09.02.2024 (п.1.4 договору).

Відповідно до п.1.5 договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2825,00 грн в грошовому виразі та 5409717,00 відсотків річних у процентному значенні; загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування), складають 18575,00 грн, в грошовому виразі та 21836,00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 23575,00 грн.

Комісія за надання кредиту 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п.1.5.1 договору).

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду (п.п.1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 15750,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п.1.5.3 договору).

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *33 (п.2.1 договору).

У п.2.4 договору сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати винагород.

Згідно із п.п. 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору.

Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1 договору).

За умовами п.6.2 договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.

Укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору).

Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).

Відповідно до п.7.1 договору, цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1, №2 № 3 та Правилами), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору.

Анкета-заява на кредит №101922723 від 27.10.2023 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан».

Додатком № 1 до договору є графік платежів, в якому сторонами визначено суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту.

Додаток 2 до договору заява на отримання кредиту №101922723 від 27.10.2023 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан», в якому також визначені загальні умови кредитування

Додаток 3 до договору додаткові контактні дані позичальника.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, ТОВ «Міолан» підтвердило, що ОСОБА_1 , з якою укладений договір №101922723 від 27.10.2023, ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором; акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 787085.

На виконання умов кредитного договору ТОВ «Мілоан» 27.10.2023 перераховано позичальнику на банківську карту НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням 75310068 від 27.10.2023.

Відповідач факт укладення договору та отримання грошових коштів не заперечує.

28 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками (портфель заборгованості).

28.02.2024 між сторонами підписаний акт приймання-передавання реєстру боржників за договором відступлення права вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 та додаткову угоду № 1 до Договору про відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024 року щодо внесення змін щодо форми Реєстру боржників.

28.02.2024 новим кредитором ТОВ «Кредит-Капітал» на користь кредитора ТОВ «Мілоан» здійснено оплату за договором факторингу №№105-МЛ/Т від 28.02.2024 у розмірі 2240601,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 75540 від 28.02.2024.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №101922723 від 27.10.2023 в розмірі 28032,5 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 12082,5 грн заборгованість за відсотками, 950 грн заборгованість за комісією.

З претензії ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» від 26.02.2025, направленої на адресу ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №101922723 від 27.10.2023, з вимогою погашення 18032,5 грн на рахунок позивача.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №101922723 від 27.10.2023, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 09.02.2024 складає 28032,5 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 12082,5 грн заборгованість за відсотками, 950 грн заборгованість за комісією за оформлення кредиту.

Також встановлено, що відповідач підписав анкету клієнта та паспорт позики в електронній формі за допомогою електронного цифрового підпису, в якому зазначені умови надання позики. Графік платежів, який є додатком, також містить загальну вартість кредиту, розмір якої складає 23575,00 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі №212/10457/21 вказував на те, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 дійшов висновку, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач не заперечує факту укладання договору про споживчий кредит №101922723 від 27.10.2023 року й доказів на погашення заборгованості відповідач суду не надав, а матеріали справи, як такого не містять.

Таким чином, наявні підстави стверджувати про порушення позичальником права позивача на повернення йому грошових коштів, наданих у кредит.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення грошових коштів.

Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд приходить до наступного.

Як встановлено, згідно із п.1.3 договору кредит наданий строком на 105 днів з 27.102023 (строк кредитування). П. 1.3.1. Пільговий період складає 15 днів, п. 1.3.2. Поточний період складає 90 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09.02.2024 (п.1.4 договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду (п.п.1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 15750,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п.1.5.3 договору).

В той же час відповідно до вимог ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», яка діє з 24 грудня 2025 року - максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» цього же ЗУ передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

А тому, проценти за користування кредитом протягом усього часу строку кредитування 105 днів (з 27 жовтня 2023 року по 09 лютого 2024 року), не може перевищувати 2,5% на день, тобто 13125 грн. Як вбачається з розрахунку, первісним кредитором приведено у відповідність до діючого законодавства нарахування зазначених відсотків, у зв`язку з чим загальний розмір відсотків на весь час кредитування 105 днів склав 12082,5 грн.

А тому доводи відповідача про те, що проценти за користування кредитом є завищеними та не справедливими, суд не приймає до уваги, оскільки підписавши кредитний договір, відповідач посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Аргументи про те, що нараховані проценти за користування кредитом суперечать принципам розумності та добросовісності, та вносять дисбаланс у договірних відносинах, є безпідставними, оскільки сторони є вільними в укладанні договору, підписуючи кредитний договір, скаржник зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. А первісним кредитором на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» приведена у відповідність до закону денна процентна ставка.

Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому, суд вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованої суми комісії задоволенню не підлягають.

Позивач згідно наданого ним розрахунку станом на 09 лютого 2024 року за період з 27 жовтня 2023 року по 09 лютого 2024 року просить стягнути 18032,5 грн заборгованості за тілом кредиту (5000 грн), комісією (950 грн) та відсотками (12082,5 грн), тобто у розмірі, який був йому відступлений ТОВ «Мілоан».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну (щоденну) виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».

Указаних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови кредитного договору та приведення розміру щоденної процентної стави у зв`язку із змінами у ЗУ «Про споживче кредитування», нараховані проценти у межах строку кредитування є правомірними.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що за кредитним договором заборгованість за тілом кредиту (5000 грн) та відсотками (12082,5 грн), що нараховані первісним кредитором ТОВ «Мілоан» - є обґрунтованою.

Сукупність наданих позивачем доказів, безумовно підтверджує факт того, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором, позивачем надані відповідні документи, які підтверджують його право вимоги, розрахунки заборгованості за договором, які нічим не спростовані. Відповідач, заперечуючи проти позову, своїх розрахунків чи доказів про сплату заборгованості не надав.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що наданий ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витяг з реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимог № 105-МЛ/Т від 28.02.2024 не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги, оскільки він містить підпис лише представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», який сформував цей витяг, тому як такі посилання не відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 101922723 від 27 жовтня 2023 року у розмірі 18032,5 гривень підлягають задоволенні частково, а саме: в розмірі 17082,5 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 5000 грн, та відсотками 12082,5 грн.

В решті позовних вимог належить відмовити.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» були понесені судові витрати у сумі 2422,40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи Платіжною інструкцією від 11.03.2025.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково (95%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2301,28 грн - пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 101922723 від 27 жовтня 2023 року що складається з заборгованості за тілом кредиту 5000 грн, заборгованості за відсотками 12082,5 грн, а всього в розмірі 17082,5 (сімнадцять тисяч вісімдесят дві) гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати на оплату судового збору у розмірі 2301 (дві тисячі триста одну) гривні 28 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1 корпус 28).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Г.Дубовенко