УХВАЛА

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 546/160/23

провадження № 61-15525ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», треті особи: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та

запозовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», за участі ОСОБА_1 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави в бюджетній сфері з питань державної та комунальної власності, прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави з питань земельних відносин, Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, про спростування недостовірної інформації, вилучення недостовірної інформації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої створенням, збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації

Основний зміст та мотиви судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

2. Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ґрунтуються лише на припущеннях, не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем протиправних дій, про які вказують позивачки.

3. Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та одночасно заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначила, що повний текст оскаржуваного рішення вона отримала через Електронний кабінет ЄСІТС 06 серпня 2025 року, а вже 08 вересня 2025 року подала клопотання про продовження строку для подання апеляційної скарги, яке ухвалою апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року залишено без розгляду. Вказану ухвалу вона отримала 04 жовтня 2025 року.

4. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

5. Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 із клопотанням про поновлення строку на її подання надійшла через підсистему «Електронний суд» лише 07 жовтня 2025 року, тобто після спливу 30 днів з дня вручення копії судового рішення, а наведені апелянтом обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження не є обґрунтованими та не можуть бути визнанні судом поважними.

6. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року.

7. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 лише 07 листопада 2025 року подала апеляційну скаргу та заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Водночас рішення суду отримано ОСОБА_1 06 серпня 2025 року, тобто, апеляційну скаргу подано через 61 день з дня вручення їй повного тексту судового рішення. Подання ОСОБА_1 заяви від 08 вересня 2025 року про продовження строку для подання апеляційної скарги, яка надійшла до апеляційного суду 09 вересня 2025 року, без подання відповідної апеляційної скарги, не дає підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

8. Посилання ОСОБА_1 на проведення в останній день процесуального строку - 08 вересня 2025 року технічних робіт у підсистемі «Електронний суд» не є підставою для поновлення такого строку через 30 днів після закінчення зазначених обставин, а отримання нею 22 серпня 2025 року травми правої руки, повного вивиху голівки 1-ої п`ясної кістки не свідчить про те, що саме ці обставини завадили їй вчасно звернутися до суду.

Узагальнені доводи касаційної скарги

9. У грудні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

10. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Вказує, що 24 листопада 2025 року вона подала заяву про усунення недоліків, у якій зазначила, що строк наапеляційне оскарження пропущено з вини Полтавського апеляційного суду, який не розглянув її заяву від 08 вересня 2025 року про продовження строку на апеляційне оскарження відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України і просила причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнати поважними, тому, що від неї не залежить, що колегія суддів апеляційного суду вживає непроцесуальних заходів, щоб їхня колишня колега ОСОБА_3 заволоділа її та ОСОБА_2 квартирою (штучно створює підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, щоб залишити у силі рейдерське рішення у справі).

11. Зазначала, що суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив різницю між «продовженням» (частина друга статті 127 ЦПК України, реалізована нею до закінчення строку) та «поновленням» (частина четверта статті 127 ЦПК України, застосовується після пропуску строку). Суд апеляційної інстанції проявив надмірний формалізм, який перешкодив у доступі до правосуддя.

12. Заявниця у касаційній скарзі стверджувала: «Суд апеляційної інстанції, щоб залишити рейдерське рішення суду першої інстанції без змін, перевищив свої повноваження, які чітко викладені у статті 127 ЦПК України, та вигадав процесуальну дію - подання апеляційної скарги одночасно із поданням клопотання про продовження строку на її подання».

13. 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала доповнення до касаційної скарги, у якому просила вийти за межі доводів і вимог касаційної скарги та скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року та передати справу на новий розгляд.

Позиція Верховного Суду

14. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Застосовані висновки Європейського суду з прав людини

15. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

16. Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

17. Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року). Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

18. Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Застосовані норми національного законодавства

19. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

20. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

21. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

23. У постанові Верховного Суду у справі № 592/6701/19 сформульовано висновок про те, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

24. Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20).

25. Вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

26. Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

27. Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від скаржника обставин унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

28. Отже, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання.

29. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Оцінка доводів касаційної скарги

30. Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважав, що заявниця пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а наведені нею причини пропуску є неповажними. Водночас, додані до апеляційної скарги та до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення докази не можуть слугувати достатньою підставою для поновлення порушеного строку на апеляційне оскарження.

31. Апеляційний суд встановив, що рішення суду складено 06 серпня 2025 року. Копія рішення доставлена до електронного кабінету заявниці 06 вересня 2025 року. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 07 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

32. Заявниця вказує на те, що вона не пропустила строк на апеляційне оскарження, оскільки реалізувала своє процесуальне право, передбачене частиною другою статті 127 ЦПК України, і до закінчення строку на апеляційне оскарження рішення у справі подала до апеляційного суду заяву про продовження строку для подання апеляційної скарги, в якій обґрунтувала обставини, за яких не могла подати вчасно апеляційну скаргу. Проте апеляційний суд залишив заяву без розгляду. Втім, вона вже 07 жовтня 2025 року без надмірних зволікань та у розумний строк подала апеляційну скаргу, у якій також заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Вказує, що строк на апеляційне оскарження нею пропущений з вини Полтавського апеляційного суду, який не розглянув її заяву від 08 вересня 2025 року про продовження строку на апеляційне оскарження відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України.

33. Процесуальний закон визначає так.

34. Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

35. У частині другій статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

36. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

37. Дійсно, 08 вересня 2025 року до апеляційного суду була подана заява про продовження строку на апеляційне оскарження. Водночас, подаючи таку заяву, ОСОБА_1 не врахувала вимоги частини четвертої статті 127 ЦПК України, яка передбачає, що одночасно з заявою про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо).

38. Оскільки заявницею було подано лише заяву про продовження строку на апеляційне оскарження без вчинення відповідної процесуальної дії, а саме: не подано апеляційну скаргу, то суд апеляційної інстанції ухвалою від 01 жовтня 2025 року залишив цю заяву без розгляду.

39. Наведені дії суду апеляційної інстанції у повній мірі відповідають буквальному змісту частини четвертої статті 127 ЦПК України, яка передбачає, що одночасно з заявою про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо).

40. Отже, твердження заявниці у касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції нібито «вигадав» процесуальну дію - подання апеляційної скарги одночасно із поданням клопотання про продовження строку на її подання, суперечить положенням частини четвертої статті 127 ЦПК України.

41. 07 жовтня 2025 року заявниця через систему «Електронний суд» подала до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу, одночасно заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

42. Ухвалою апеляційного суду від 10 листопада 2025 року підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, пов`язані з поданням заявницею 08 вересня 2025 року лише заяви про продовження строку на апеляційне оскарження, визнані апеляційним судом неповажними. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявниці строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків та зазначення інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

43. ОСОБА_1 лише 07 жовтня 2025 року подано апеляційну скаргу та заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Оскільки рішення суду першої інстанції отримано заявницею 06 серпня 2025 року, а апеляційну скаргу подано через 61 день, суд апеляційної інстанції, враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, за наведених вище обставин дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

44. Отже, встановивши, що наведені заявницею обставини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки вони не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення заявниці та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги закону, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

45. Висновки суду апеляційної не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

46. Результат аналізу доводів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Щодо касаційного перегляду рішення суду першої інстанції

47. Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року не може бути предметом касаційного перегляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України (не було переглянуто судом апеляційної інстанції), а тому касаційне провадження в частині перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі не підлягає відкриттю на підставі пункту першого частини другої статті 394 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

48. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

49. Касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

50. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просила суд звільнити її від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», справу розглядати за її участі в режимі відеоконференції, переглянути заяви про відвід суддів від 06 листопада 2025 року та 13 листопада 2025 року.

51. Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в силу вимог закону, тому відсутня процесуальна необхідність у вирішенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

52. У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду заява ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

53. Що ж до вимог заявниці про перегляд заяв про відвід суддів апеляційної інстанції від 06 листопада 2025 року та 13 листопада 2025 року, то такі вимоги не належать до повноважень суду касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 40 ЦПК України.

54. Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», треті особи: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», за участі ОСОБА_1 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави в бюджетній сфері з питань державної та комунальної власності, прокурор Полтавської обласної прокуратури як представник інтересів держави з питань земельних відносин, Решетилівська міська рада, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, про спростування недостовірної інформації, вилучення недостовірної інформації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої створенням, збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара