НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 грудня 2025 рокуСправа № 322/1724/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретарка судового засідання Блажко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини

і зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора

про визнання заповіту недійним і нікчемним,

Короткий зміст заяв по суті, рух справи.

25 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, в якому представник позивача просив суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Узагальненими доводами позовної зави є те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мачуха позивача - ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку, площею 7,6511 га., кадастровий номер :09:006:0006, яка розташована на території Новомиколаївської селищної ради (на той час - Софіївської сільської ради) Запорізького району Запорізької області.

На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: в АДРЕСА_1 , але фактично проживала по АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що позивач не є спадкоємцем за законом після смерті мачухи, він, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, у вересні 2024 року, він дізнався від інших осіб про те, що ОСОБА_3 заповіла йому вказану земельну ділянку.

Нотаріусом, яким заводилася спадкова справа, про існування заповіту на користь позивача, йому не повідомлялось.

Ухвалою судді від 30.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у цивільній справі; ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; встановлено відповідачу строк на подачу відзиву.

Ухвалою суду від 13.11.2024 замінено у вказаній цивільній справі неналежного відповідача Новомиколаївську селищну раду Запорізького району Запорізької області на належного ОСОБА_2 ; відкладено підготовче засідання; встановлено відповідачці строк на подачу відзиву.

Відповідачкою подано зустрічний позов про визнання заповітів недійсними і нікчемними, а також відзив.

Узагальненими доводами зустрічного позову є те, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , було складено заповіт, який посвідчено секретарем Софіївської сільської рад Новомиколаївського району Запорізької області 25.04.2007, і зареєстрований в Книзі для записів нотаріальних дій за № 34, відповідно до якого ОСОБА_3 , заповідала ОСОБА_2 усе своє майно.

ОСОБА_2 після смерті матері вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво на право на спадщину не отримувала через відповідні причини.

Первісний позивач, пропустив строк вступу у спадщину і вирішив його продовжити через суд.

На переконання ОСОБА_2 іншого заповіту не могло бути, оскільки ОСОБА_3 хворіла раком і останній час була безпам`яті та необізнана в своїх діях.

ОСОБА_3 до останнього свого часу проживала з нею в АДРЕСА_1 . Вона не могла поїхати до приватного нотаріуса Моргунова О.В., або самостійно піти в Софіївську сільську раду та зробити «новий» заповіт, оскільки була хворою і в той час вона постійно проживала з ОСОБА_2 .

Просила Визнати недійсним /нікчемним/ Заповіт складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Суть доводів зазначених у відзиви в цілому співпадають з тими, що наведені у зустрічній позовній заяві.

Просила відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 у визначені додаткового строку для прийняття ним спадщини, так як ним не обґрунтовані та не зазначені поважні причини пропущення строку вступу у спадщину та вчасного подання заяви до нотаріуса про вступ у спадщину, а також відсутній безпосередньо його Заповіт.

Ухвалою суду від 15.01.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Представником ОСОБА_1 подано відзив на зустрічний позов.

Узагальненими доводами є те, що позивачкою за зустрічним позовом не надано доказів ні того, що заповіт чи заповіти на користь ОСОБА_1 є нікчемними, ні того, що вони є недійсними.

Просив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними (нікчемними) відмовити.

В рамках підготовчого провадження за клопотаннями сторін витребувано ряд доказів.

У задоволенні ряду клопотань ОСОБА_2 щодо залучення третіх осіб відмовлено.

Також ухвалами суду від 21.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у Пенсійному фонді України і залишено без розгляду її клопотання про витребування доказів в АТ «Ощадбанк» і у відділенні/філії №0154 АТ «Ощадбанку».

Ухвалою суду від 02.06.2025 призначено посмертну почеркознавчу експертизу (в контексті підпису у заповіті від 31 березня 2014 року), зупинено провадження у справі.

Перед цим з`ясовувалась думка ОСОБА_2 в контексті доцільності витребування оригіналу заповіту від 18.07.2013, посвідченого секретарем Софіївської сільської ради за № 29 і призначення експертизи щодо цього заповіту, втім відповідних клопотань не заявлялось.

Після повернення матеріалів справи з експертної установи, ухвалою суду від 01.08.2025 повторно направлено експерту об`єкт дослідження, разом з документами, які витребовувались судом і надані відповідачкою з вільними зразками почерку і підпису ОСОБА_3 для проведення посмертної почеркознавчої експертизи.

Після повернення справи без виконання експертизи, ухвалою суду від 28.08.2025 поновлено розгляд справи.

08.10.2025 відмовлено у задоволені клопотань представника відповідачки про витребування доказів і призначення посмертної почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 08.10.2025 закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду по суті, викликано для допиту свідка ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 01.12.2025 заслухані вступні слова під час яких представники сторін підтримали свої позиції. Також судом досліджені письмові докази.

В судовому засіданні 25.12.2025 за згодою сторін свідок ОСОБА_4 допитана в режимі відеоконференції за допомогою її власних технічних засобів. Проведені судові дебати.

30.12.2025 проголошена вступна і резолютивна частини рішення.

Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується документами наявними у спадковій справі №445-2016.

ОСОБА_3 була мачухою ОСОБА_1 , що визнається обома сторонами і підтверджено показаннями свідка.

25.04.2007 ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчено секретарем Софіївської сільської рад Новомиколаївського району Запорізької області, і зареєстровано в Книзі для записів нотаріальних дій за № 34, відповідно до якого остання заповідала ОСОБА_2 усе своє майно.

ОСОБА_3 у період 2007-2009 р.р. проходила стаціонарне лікуванні в КНП «Новомиколаївська ЦРЛ» і КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня».

18.07.2013 ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчено секретарем Софіївської сільської рад Новомиколаївського району Запорізької області, і зареєстровано в Книзі для записів нотаріальних дій за № 29, відповідно до якого остання заповідала ОСОБА_1 усе своє майно.

31.03.2014 складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Новомиколаївського нотаріального округу Запорізької області Моргуновим О.В., і зареєстровано в Книзі в реєстрі за № 162, відповідно до якого остання заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,6511 га, кадастровий номер :09:006:0006, яка розташована: Запорізька область. Новомиколаївський район, Софіївська сільська рада належить мені на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 047522, виданого Новомиколаївською райдержадміністрацією Запорізької області 02.08.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3931.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 445-2016, копіями і оригіналом одного зі згаданих заповітів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої, за заявою ОСОБА_2 заведена згадана спадкова справа.

Місцем смерті ОСОБА_3 є с. Кам`янка Новомиколаївського району Запорізької області.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

Мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права в контексті первісного позову.

Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Зі змісту ст.ст. 76 -79 ЦПК України випливає, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, шестимісячний строк для прийняття спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , закінчився 31.12.2016.

За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1). За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 2). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3).

До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться такі, що створювали об`єктивні, непереборні перешкоди для спадкоємця, через які він не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду даної справи суд враховує висновок щодо застосування ст. 1272 ЦК України, викладений в поставові Великою Палати Верховного Судувід 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, а саме:

- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

В матеріалах спадкової справи, відсутні відмості про повідомлення ОСОБА_1 про заведення цієї справи.

Про наявність заповітів, складених ОСОБА_3 на користь позивача, останньому було невідомо. Доказів на спростування цього факту відповідачка не надала. Показання свідка цей факт також не спростовують. Позивач не є спадкоємцем за законом, і не проживав разом з ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.

Мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права в контексті зустрічного позову.

При вирішенні зустрічного позову судом застосовуються аналогічні положення процесуального закону, які застосовувались при вирішенні первісного позову.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, суд виходить з такого.

Положеннями ст.ст. 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. ст. 1233 - 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас, загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (ст. 1234 ЦК України), змісту заповіту (ст.ст. 1236 - 1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (ст. 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (ст.ст. 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20).

Щодо недійсності заповіту/заповітів.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 у справі № 398/1796/20 вказано, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 у справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 554/11179/13-ц, від 02.11.2020 у справі № 326/81/15, від 22.12.2021 у справі № справі № 350/792/20.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20) зазначено, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі).

За таких обставин, обов`язок встановлення дієздатності особи заповідача та перевірка дійсності його волевиявлення покладається виключно на особу, що відповідно до законодавства України має право посвідчувати заповіти. 18.07.2013 такою особою була секретар селищної ради, а 31.03.2014 - приватний нотаріус Моргунов О.В. Заповіти у встановленому законом порядку складені, посвідчені і внесені до Єдиного державного реєстру заповітів та спадкових справ.

Клопотання щодо проведення посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 позивачкою за зустрічним позовом не подавалось. Отже підстав для визнання згаданих заповітів недійсними не встановлено.

Щодо нікчемності заповіту/заповітів.

Положеннями ч. 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відсутність або підроблення підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом вказує на те, що є дефект його форми і за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину, тобто його нікчемність.

Заповіти складені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 містять підпис заповідача. Факт того, що ОСОБА_3 тривалий час проживала разом із ОСОБА_2 в м. Запоріжжі, сам по собі не виключає можливості приїзду і перебування ОСОБА_3 18.07.2013 в с. Софівка і ІНФОРМАЦІЯ_3 в с-щі Новомколаївка. До того ж навіть за показаннями свідка випливало, що ОСОБА_3 , не зважаючи на свої захворювання переїхала проживати з м. Запоріжжя до с. Кам`янка, де і померла.

Позивачкою за зустрічним позовом доказів того, що згадані заповіти були підписані не ОСОБА_3 , а іншою особою не надано. Отже підстави для визнання цих заповітів нікчемними, відсутні.

Висновки суду.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що є первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, тоді як у задоволені зустрічного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відмовити повністю.

Реквізити учасників справи:

- позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідачка (позивачка за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- третя особа: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 5, ідентифікаційний код 02884150.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Суддя Р.О. Губанов