Провадження №2-к/752/13/25
УХВАЛА

про повернення заяви

25 листопада 2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кокошко О.Б., розглянувши клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Хорис Анна Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

В обґрунтування клопотання заявники зазначидли, що восни перебувають у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 . На пдідставі рмішення Дарницького районного суду міста Києва від 10.10.2023 їх син був визнаний недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його батьків опікунами. Дія вказаного рішення становить два роки до 10.11.2025. Звернення до українського суду з клопотанням про продовження строку дії вказаного рішення для заявників є неможливим, оскільки вказана процедура є тривалою, а у заявників виникнуть певні труднощі. Їх син є особою з інвалідністю. Вони разом із сином через воєнний стан в Україні емігрували у Федеративну Республіку Німеччину, де вони перебувають наразі. На підставі рішення іноземного суду від 14.05.2025 заявників було призначено опікунами їх сина, який враховуючи його стан здоров`я, потребує опіки. Вказане рішення іноземного суду не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим в порядку ст. 471-473 ЦПК України рішення підлягає визнанню на території України.

Просили визнати на території України рішення Окружного суду м. Рудольштадт Федеративної Республіки Німеччини від 14.05.2025.

Перевіривши клопотання та додані до нього документи, суд вважає, що воно підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;

3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Як вбачається із доданих до клопотання документів, копія рішення Окружного суду м. Рудольштадт Федеративної Республіки Німеччини від 14.05.2025, із засвідченим належним чином перекладом, містить відомості про дату набрання законної сили вказаним рішенням суду.

Проте, додані до клопотання копії посвідчення особи з інвалідністю №3208942, дозволу на перебування №434960, дозволу на перебування №476502, дозволу на перебування №18554, складені іноземною мовою, не містять засвідчений відповідно до законодавства переклад вказаних документів. Вказані документи містять переклад засвідчений лише директором бюро перекладів.

Отже, заявником до вказаного клопотання не додані засвідчені відповідно до законодавства переклад вищеперелічених документів, складених іноземною мовою.

За таких обставин вказане клопотання підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику разом із додатками з підстав, передбачених ч. 1 ст. 466 ЦПК України, оскільки заявником до клопотання не доданий офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили.

Водночас суд повідомляє заявнику наступне.

Згідно з ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких видана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.

Згідно з ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 №2933-ІІІ, Україна з 02.04.2003 приєдналася до Гаазької Конвенції про відміну вимог легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, яка набула чинності в Україні з 22.12.2003.

13.02.1965 Федеративна Республіка Німеччина також приєдналася до Гаазької Конвенції про відміну вимог легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, про що свідчить офіційний веб-ресурс Гаазької конференції (https://www.hcch.net/en/instruments/conventions/authorities1/?cid=41).

Згідно з міжнародними договорами України рішення, які не потребують виконання (про визнання прав, оголошення банкрутом, визнання недійсними певних актів, визнання, оспорення чи позбавлення батьківства, розірвання шлюбу, встановлення фактів, що мають юридичне значення, усиновлення, визнання громадянина безвісно відсутнім чи оголошення померлим тощо), які постановлені судом однієї з оговірних торін і набрали законної сили, визнаються на територіях інших оговірних сторін без спеціального провадження за умови, що установою юстиції запитуваної договірної сторони раніше в цій справі не було постановлено рішення, яке набрало законної сили, або якщо згідно з даним договором, а в не передбачених ним випадках - згідно із законодавством договірної сторони, на території якої рішення має бути визнано, справа не належить до виключної компетенції її установ юстиції. Якщо згідно з міжнародним договором така справа порушується за клопотанням особи, на захист прав якої спрямовано рішення, провадження розпочинається лише за його наявності. В протилежному випадку слід застосовувати правила ст. 10 Указу, суть яких полягає в тому, що компетентний суд вирішує питання про визнання рішення іноземного суду, яке не потребує виконання, лише за наявності заперечення проти нього з боку заінтересованої особи (інші такі рішення вважаються визнаними без судового розгляду чи будь-яких спеціальних процедур). Це заперечення може бути подано й задоволено тільки з підстав, установлених для відмови у визнанні рішення, і не може стосуватися суті останнього. Воно подається у компетентний суд за місцем проживання (перебування) заінтересованої особи і розглядається та вирішується судом у такому ж порядку, що й клопотання про визнання і примусове виконання рішення іноземного суду.

Таким чином, оскільки Україна та Федеративна Республіка Німеччина є членами Гаазької Конвенції про відміну вимог легалізації іноземних офіційних документів, офіційні документи, на яких проставлено апостиль, визнаються дійсними в країнах учасницях без додаткової легалізації.

Керуючись ст.ст. 260-261, 354-355, 466, 471-472 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - залишити без розгляду та повернути заявнику із доданими до нього документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена 25.11.2025.

Суддя О. Б. Кокошко