Справа №: 272/562/25
Провадження № 2/272/520/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої - судді Чуб І.А.

секретаря судового засідання Хитоніній М.С.,

за участю: представника позивача Мерінової Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ФОП " ОСОБА_1 " до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі- продажу,-

встановив:

Представник позивача звернулася до суду з позовом в інтересах позивача в якому зазначає, що 01.12.2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу ковбасних виробів, відповідно до умов якого позивач продав і передав, а відповідач прийняв з відстроченням платежу ковбасні вироби на загальну суму 209766,00 грн. Даний договір купівлі-продажу оформлений накладною № 2149 від 01.12.2023 року та розпискою відповідача від 01.12.2023 року про отримання ковбасних виробів. Відповідно до умов даної розписки, написаної відповідачем власноручно, останній зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти за придбаний товар до 29.12.2023 року без відсотків. Також у розписці зазначено, що у випадку прострочення відповідач зобов`язується повернути вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Асортимент ковбасних виробів та їх кількість вказана у накладній №2149 від 01.12.2023 року. До 29.12.2023 року відповідач заборгованість за придбані ковбасні вироби позивачу не повернув, навіть частково. Після такої поведінки відповідача позивач почав неодноразово звертатися до відповідача в телефонному режимі і в переписках в соціальних мережах з вимогою повернути заборгованість за придбаний товар. При такому спілкуванні, відповідач суму боргу визнавав, але постійно знаходив різні причини щодо неповернення позивачу цієї заборгованості. В 2024 році відповідач, частково, банківським переказом на карту позивача перерахував 20000,00 грн. Станом на день пред`явлення позову основна сума заборгованості (залишок боргу) відповідача перед позивачем складає 189766,00 грн. (209766 грн. - 20000 грн.). В розписці від 01.12.2023 року останнім днем виконання грошового зобов`язання було 29.12.2023 року, а у випадку прострочення відповідач зобов`язується повернути позивачу вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Таким чином, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором купівлі-продажу ковбасних виробів: 189766,00 грн. - залишок основної суми боргу за придбаний товар; 31192,43 грн. - інфляційні втрати; 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов`язання. Таким чином, згідно з розрахунком ціни позову за період з 30.12.2023 року до 28.05.2025 року, включно, загальна сума заборгованості за договором купівлі-продажу ковбасних виробів складає 262173,86 грн., яку представник просить стягнути з відповідача на користь позивача та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та пояснив, що він є фізичною особою підприємцем та займається реалізацією ковбасних виробів. Він постійно співпрацював з відповідачем, який брав у нього і раніше ковбасні вироби та завжди кошти повертав за них. Однак, останній раз, відповідач взяв у нього ковбасні вироби на суму 209766 гривень, про що написав розписку, однак грошові кошти, які згідно розписки мав повернути до 29.12.2023 року, не повернув в повному обсязі. В грудні 2023 року, отримуючи ковбасні вироби відповідач був за місцем його роботи та просив кошти за ковбасні вироби віддати пізніше до кінця грудня 2023 року, про що було написано розписку ОСОБА_2 .. Згідно накладної відповідач отримав товар на суму 209765,75 гривень. Товар відповідач отримав не у позику, так як строк зберігання ковбасних виробів обмежений, тому відповідач мав повернути гроші за ковбасні вироби. Договір купівлі-продажу був оформлений накладною та розпискою. Він телефонував відповідачу з приводу сплати коштів за товар після завершення строку вказаного у розписці та частину коштів відповідач віддав, а потім ОСОБА_2 перестав відповідати на дзвінки та його повідомлення. На сьогоднішній день, всі кошти за ковбасні вироби відповідачем не повернуті, сплачено лише 20000,00 гривень. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та вказала, що 01.12.2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу ковбасних виробів з відстроченням платежу, що було оформлено накладною та розпискою. Відповідач сплатив за договором лише частину коштів в сумі 20000,00 гривень, решту боргу в сумі 189 766 гривень не повернув. Також, вважала, що в даній справі ефективним способом захисту порушених прав позивача є повернення коштів, так як ковбаса не може бути предметом позики. Відповідач погоджується з сумою зазначеною у розписці. Асортиментом були ковбасні вироби. Представник відповідача вказала, що відповідач не погоджується із переліком ковбасних виробів вказаних у накладній, в якій відсутній його підпис, однак доказів не спростування вказаного доказу не надали, хоча не заперечували щодо отримання ковбасних виробів на загальну суму 209765,75 грн.. 01.12.2023 року відповідач приїхав до позивача за ковбасними виробами та взяв у позивача ковбасні вироби на суму 209765,75 грн. Станом на 02.06.2025 року відповідач на контакт з позивачем не виходить, грошові кошти після пред"явлення позову не сплачував, а тому заявлена в позові сума є простроченим грошовим зобов"язанням за договором купівлі-продажу ковбасних виробів з відстроченням платежу від 01.12.2023 року на загальну суму 209766,00 грн.. В розписці також вказано, що останнім днем виконання грошового зобов`язання було 29.12.2023 року, а у випадку прострочення відповідач зобов`язується повернути позивачу вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Таким чином, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором купівлі-продажу ковбасних виробів в сумі 189766,00 грн. - залишок основної суми боргу за придбаний товар; 31192,43 грн. - інфляційні втрати; 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов`язання. Тобто загальна сума заборгованості за договором купівлі-продажу ковбасних виробів складає 262173,86 грн., яку вона просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та підтримала подані нею додаткові письмові пояснення (а.с.96-98) та зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги по справі в повному обсязі, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам закону, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що предметом звернення позивача до суду стало стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу ковбасних виробів від 01.12.2023 року в сумі 262173,86 грн, з урахуванням індексу інфляції, річних. Згідно умов так званого «договору купівлі-продажу» позивач продав і передав, а відповідач прийняв з відстроченням платежу ковбасні вироби на загальну суму 209 766,00 грн. Проте, відповідач стверджує, що жодних цивільно-правових відносин купівлі-продажу товару, а саме: ковбасних виробів з відстроченням платежу, між ним та позивачем не існувало і не було. Позивач підмінив цивільно-правові відносини позики з цивільно- правовими відносинами купівлі-продажу товару, та тим самим не вірно визначив предмет звернення до суду та зміст позовних вимог. В матеріалах справи відсутній укладений між відповідачем та позивачем договір купівлі-продажу ковбасних виробів від 01.12.2023 року, на умови якого посилається позивач як на підставу стягнення грошової заборгованості. Договір купівлі-продажу з відстроченням платежу, стягнення заборгованості за яким стало предметом звернення позивача до суду, на думку позивача, оформлений накладною № 2149 від 01.12.2023 та розпискою відповідача від 01.12.2023 про отримання ковбасних виробів. Навіть, якщо припустити, що договір купівлі-продажу від 01.12.2023 «оформлений» накладною № 2149, то зауважувала, що дана видаткова накладна, підписана одноосібно позивачем, та не має жодної юридичної сили, так як зазначений перелік ковбасних виробів набраний позивачем на свій розсуд, і жодного відношення до відповідача та до договору купівлі-продажу не має. Позивач ніколи не отримував ковбасні вироби саме згідно того переліку який визначений у даній накладній та бачить її вперше. У графі даної накладної прийняв відсутні відомості щодо того, що одержувач прийняв товар, у графі прийняв відсутні будь які позначки, в тому числі і підпис одержувача, яким за накладною зазначено відповідача. Сума договору купівлі-продажу ковбасних виробів, що на думку позивача оформлений у формі накладної становить 209766,00 грн, що, згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачає обов`язкову письмову форму такої накладної. Також, позивачем зазначено, шо формою укладання договору купівлі-продажу ковбасних виробів з відстроченням платежу є також розписка відповідача від 01.12.2023. Проте, згідно змісту розписки відповідач отримав у борг ковбасні вироби від ОСОБА_1 на суму 209766,00 грн., які зобов`язувався повернути ОСОБА_1 до 29.12.2023 без відсотків. У випадку прострочення зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками 15% річних за весь період прострочення. До позовної заяви додано саме розписку, якою передано позивачем у борг відповідачу речі визначені родовими ознаками - ковбасні вироби, яку позивач хибно вважає підтвердженням факту виникнення між сторонами цивільно-правових відносин купівлі-продажу. Натомість, розписка від 01.12.2023, згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України є формою підтвердження укладання саме договору позики, а не договору купівлі-продажу, що підтверджує факт існування між позивачем та відповідачем цивільно-правових відносин позики, а не купівлі-продажу, за якими відповідач, отримавши ковбасні вироби мав повернути їх до 29.12.2023 або кошти за них, у разі неповернення ковбасних виробів до 29.12.2023. Позивач зазначає, що у спірних правовідносинах мало місце саме відносини купівлі-продажу з відстроченням» платежу, та зсилається при цьому на норми ст. 694 ЦК України. Зауважувала, що за умовами розписки від 01.12.2023 відбувався не продаж позивачем відповідачу ковбасних виробів, а отримання відповідачем ковбасних виробів від позивача у борг, вартістю на загальну суму 209766,00 грн. Якщо ж виходити з підстав позовних вимог визначених позивачем у позові, і допустити, що у спірних правовідносинах між сторонами мало місце договір купівлі- продажу, то згідно ч.4 ст. 694 ЦК України, на норми якої посилається позивач у позові, то предметом позову мало стати повернення неоплаченого товару, а вимога стоїть про повернення відповідачем коштів, що не відповідає вимогам ст. 694 ЦК України, за умовами якого, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати саме повернення неоплаченого товару. Отож, позивачем невірно визначено предмет та зміст звернення до суду, так як між сторонами (позивачем та відповідачем) з 01.12.2023 року виникли цивільно-правові відносини позики ковбасних виробів, вартістю 209766 грн., які відповідач мав повернути до 29.12.2023, а не відносини договору купівлі-продажу, як помилково вважає позивач. Щодо нарахування позивачем інфляційних витрат та річних на суму заборгованості то зазначала, що відповідно розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пункту 18 дає право та підстави відповідачу не визнавати в повному обсязі нараховані позивачем інфляційні втрати та річні від прострочення зобов`язання, що виникла за позикою від 01.12.2023. З урахуванням наведеного, вважала, що позивачем не доведено та не обгрунтовано факту укладання між сторонами договору купівлі-продажу від 01.12.2023 року та факту наявності заборгованості саме за договором купівлі-продажу, що є підставою стверджувати про необгрунтованість позовних вимог та їх недоведеність у спосіб обраний позивачем. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В подальшому подала клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності відповідача.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихстаттею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.12.2023 року між ФОП " ОСОБА_1 " та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу ковбасних виробів.

Даний договір купівлі-продажу оформлений накладною № 2149 від 01.12.2023 року та розпискою ОСОБА_2 від 01.12.2023 року про отримання ковбасних виробів (а.с.4-5, 67).

Відповідно до умов даної розписки, написаної ОСОБА_2 власноручно, останній зобов`язувався повернути ФОП " ОСОБА_1 " грошові кошти в сумі 209766,00 грн. за придбаний товар (ковбасні вироби) до 29.12.2023 року без відсотків.

Також у розписці зазначено, що у випадку прострочення ОСОБА_2 зобов`язується повернути вказану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення (а.с. 67). Асортимент ковбасних виробів, їх кількість та сума вказана у накладній № 2149 від 01.12.2023 року, що не спростовано відповідачем та його представником (а.с. 4).

Сума боргу за вищевказаним договором з врахуванням інфляційних втрат та 15% річних за весь період прострочення становить 262173, 86 грн., з яких: 189766, 00 грн. - залишок основної суми боргу; 31192,43 грн. - інфляційні втрати; 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов`язання та судовий збір в сумі 2621 грн. 74 коп., що підтверджується розрахунком представника позивача та не спростовано відповідачем (а.с.9-13).

В 2024 році ОСОБА_2 частково, банківським переказом на карту ФОП " ОСОБА_1 " перерахував 20000,00 грн., а саме: 05.02.2024 року - 2000 грн.; 05.02.2024 року - 5000 грн.; 05.03.2024 року - 5000 грн.; 25.10.2024 року - 8000 грн., що підтверджуються скриншотами з мобільного банківського застосунку позивача про надходження коштів (а.с.23-26), що було враховано при розрахунку заборгованості.

Станом на день пред`явлення позову основна сума заборгованості (залишок боргу) відповідача перед позивачем складає 189766,00 грн. (209766 грн. - 20000 грн.).

Згідно з п.1 ч..2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст.694 ЦК України - Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не ипливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк термін, виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених Законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ході розгляду справи судом, встановлено, що на виконання договору купівлі-продажу ковбасних виробів, який оформлений накладною та розпискою від 01.12.2023 року ФОП " ОСОБА_1 " цього ж дня передано ОСОБА_2 ковбасні вироби, що підтверджується матеріалами справи та визнано представником відповідача в ході надання пояснень суду. Відтак, ФОП ОСОБА_1 " належним чином виконав свій обов`язок за даним договором.

У свою чергу, відповідач, фактично отримавши вказаний товар (ковбасні вироби) в порушення умов договору (розписки та накладної), не сплатив позивачу всю узгоджену сторонами вартість ковбасних виробів на розрахунковий рахунок продавця, а сплатив лише її частину.

Жодні належні та допустимі докази іншої частини оплати боргу за товар, зокрема квитанції, платіжні доручення про перерахунок коштів тощо, відповідач суду не надав, що свідчить про порушення ним зобов`язання.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем невірно обраний спосіб захисту його порушених прав, так як в даному випадку було укладено договір позики ковбасних виробів, виходячи з наступного, так із змісту розписки чітко видно, що відповідач отримав у борг ковбасні вироби за які зобов`язується сплатити грошові кошти в сумі 209766,00 грн. до 29.12.2023 року, тобто за ковбасні вироби відповідач має сплатити кошти, однак до певного визначеного строку, що свідчить про укладення договору купівлі-продажу відповідно до ст.694 ч.1 ЦК України з відстроченням платежу.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконав обов`язку щодо оплати вартості придбаного товару (ковбасних виробів), а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню відповідна сума коштів з врахуванням сплачених коштів, яка становить 189 766,00 гривень.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 15% річних від простроченого грошового зобов"язіння.

Положенням ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Враховуючи, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, тому посилання представника відповідача на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ як підставу несплати вказаних сум, суд вважає безпідставним. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги позивача у цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 31192,43 грн. - інфляційних втрат та 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов"язання, що було погоджено умовами договору, згідно розрахунку представника позивача з яким погоджується суд та який не спростовано відповідачем.

Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2621 грн. 74 коп..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ФОП " ОСОБА_1 ", РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором купівлі-продажу ковбасних виробів від 01 грудня 2023 року в сумі 262173, 86 грн., з яких: 189766, 00 грн. - залишок основної суми боргу; 31192,43 грн. - інфляційні втрати; 41215,43 грн. - 15% річних від простроченого грошового зобов`язання та судовий збір в сумі 2621 грн. 74 коп..

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скороченого (вступну та резолютивну частини), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ФОП " ОСОБА_1 ", РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 25.12.2025 року.

Суддя:І. А. Чуб