У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

скаржника - ОСОБА_1 ,

представника Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» - Кулика С.А.,

головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Черкасова Є.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича, боржник: Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», суд,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 із скаргою на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича.

В обґрунтування скарги зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 23.04.2024, яка вступила в законну силу, у справі № 760/9587/22 задоволено позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», стягнуто з АТ «ОГХК» на мою користь середній заробіток за час з 14.04.2022 по 28.09.2022 в розмірі 548 571,60 грн. Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчими листами Солом`янського районного суду міста Києва відкрито два виконавчих провадження: виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/9587/22 виданого 09.07.2025 про стягнення з АТ «ОГХК» на користь ОСОБА_1 548 571,60 грн; виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 760/9587/22 виданого 09.07.2025 про стягнення з АТ «ОГХК» на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору у сумі 1488,60 грн.

Зазначено, що наказом Фонду державного майна України від 16.06.2025 року № 870 завершено приватизацію AT «ОГХК», як об`єкта великої приватизації, шляхом продажу державного пакету акцій у розмірі 100% статутного капіталу АT «ОГХК». Враховуючи вказане, головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є.В. 28.07.2025 винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 12-1 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Також, у вказаних постановах державного виконавця зазначено про зупинити вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (часток) боржника відповідно до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Також зазначено, що вказана інформація стала скаржнику відома відповідно до листів Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.07.2025 за номерами: № 26121/3.2-25/вх.ПІ-П-255-25 та № 26122/3.2-25/вх.ПІ-П-247 25.

Вказано, що у відповідь на звернення та запити скаржника, боржником повідомлено про фактичну відмову від добровільного виконання рішення суду з акцентом на те, що стягнення грошових коштів буде здійснюватися в порядку черговості за умови наявності достатніх фінансових ресурсів після проведення внутрішніх процедур, зокрема аудитів.

Зазначено, що представникам боржника - АТ «ОГХК» були завчасно відомі засоби зв`язку скаржника, зокрема номер мобільного телефону та електронної пошти, проте додатково про строки та порядок виконання боргових зобов`язань станом скаржника не повідомлено, що свідчить про відсутність доброчесної мети боржника для врегулювання спору.

Скаржник стверджує, що головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є.В. 28.07.2025 неправомірно винесені оскаржувані постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, всупереч інших норм та з неспіврозмірним обмеженням прав скаржника. Так, рішення суду, яке перебуває на виконанні стосується спору щодо незаконності обмеження трудових прав та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, що в свою чергу вважається складовою заробітної плати.

Вказано, що компанія АТ "ОГХК" станом на даний період часу продовжує працювати, отримувати доходи та здійснює витрати, при цьому обмеження щодо виконання судового рішення протягом року після закінчення приватизації можливо має на меті створення умов для нового власника для дотримання своїх інтересів та подальшої рентабельності, при цьому наявна заборгованість із заробітної плати врахована під час визначення відповідної приватизаційної вартості.

Скаржник вважає, що постанови від 28.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є неправомірними та порушують його права на справедливий суд.

У зв`язку з вищевикладеним, просить суд: визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича від 28.07.2025 про зупинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2; зобов`язати головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича поновити виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Ухвалою судді від 08.10.2025 відкрито провадження в справі та витребувано від головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича належним чином завірені копії матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1, НОМЕР_2.

03.12.2025 до суду від головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Є. В. надійшли копії матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1, НОМЕР_2.

У судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні головний державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасов Є. В., пояснив, що на адресу відділу представником боржника неодноразово направлялись заяви про зупинення виконавчих проваджень, які входять до складу зведеного виконавчого провадження у зв?язку з тим, що Кабінетом Міністрів України винесено розпорядження №662-р від 16.06.2021 "Про затвердження умов продажу державного пакета акцій Акціонерного товариства "Об?єднана гірничо-хімічна компанія", наказом Фонду державного майна України № 761 від 08.06.2018 прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 100% статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Об?єднана гірничо-хімічна компанія.", що в тому числі зобов`язує виконавця приймати рішення про зупинення вчинення виконавчих дій. Зокрема відповідно до ч. 8 ст. 35 у випадку, передбаченому пунктом 12-1 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (часток) боржника відповідно до Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна". А тому, 28.07.2025 виконавцем винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 12 частини першої статті 34, статтею 35 Закону України "Про виконавче провадження". 09.10.2024 проведено аукціон з продажу державного пакету акцій розміром 100 відсотків статутного капіталу акціонерного товариства "Об?єднана гірничо-хімічна компанія". Наказом Фонду державного майна України від 16.06.2025 року № 870 завершено приватизацію АТ " Об?єднана гірничо-хімічна компанія", як об?єкта великої приватизації, шляхом продажу державного пакету акцій у розмірі 100% статутного капіталу АТ "Об?єднана гірничо-хімічна компанія ". Відповідно початок строку визначеного ч. 8 ст. 35 необхідно відраховувати з 17.06.2025, який станом на момент розгляду справи не закінчився. Просив відмовити у задоволенні скарги.

У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» - Кулик С.А., просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2023 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року - скасовано.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про визнання незаконним та скасування наказу про зупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано протиправним наказ Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" від 13 квітня 2022 року №63-к "Про призупинення дії трудових договорів" в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2022 року по 28 вересня 2022 року в розмірі 548 571, 60 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 488, 60 грн.

На виконання рішення суду у справі № 760/9587/22 було видано два виконавчі листи 09.07.2025.

16.07.2025 головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є. В. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 про стягнення з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2022 року по 28 вересня 2022 року в розмірі 548 571, 60 грн; ВП № НОМЕР_2 про стягнення з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 488, 60 грн.

28.07.2025 постановою головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Є. В. приєднано виконавче провадження № НОМЕР_1 до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

28.07.2025 головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є. В. на підставі п. 12 ч. 1ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про зупинення вчинення виконавчих дій по всім двом зазначеним виконавчим провадженням, у зв`язку із наказом Фонду державного майна України від 16.06.2025 № 870.

Відповідно до наказу № 870 від 16.06.2025 Фонду державного майна України «Про затвердження результатів продажу та завершення приватизації об`єкта великої приватизації - державного пакета акцій акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» завершено приватизацію АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», як об`єкта великої приватизації, шляхом продажу державного пакету акцій у розмірі 100% статутного капіталу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».

Відповідно до ч. 1 та ч. 2ст. 18 ЦПК України,судові рішення,що набрали законної сили,обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування,підприємств,установ,організацій,посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,а у випадках,встановлених міжнародними договорами,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Схожі правові висновки КГС ВС виклав у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі №916/4106/14та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі №924/315/17.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

У силу приписів ст. 19 Конституції України,ст. 1 Закону № 1404-VIIIдержавний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, дії органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень регламентовані не тільки Законом України «Про виконавче провадження», а й іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 12 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Посилаючись на дану обставину, головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є. В. винесені оскаржувані постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, сама конструкція норми визначеної ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не містить в собі посилання на саме на обов`язок державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій у встановлених випадках.

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку, передбаченому пунктом 12частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення однорічного строку з дня завершення приватизації або до припинення приватизації відповідного об`єкта приватизації.

На виконанні в Солом`янському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходить зведене виконавче провадження відносно Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», що також може свідчити про тривале невиконання рішень суду, за якими боржником виступає дане підприємство.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання (ч. 1ст. 1 цього Закону), саме цим Законом затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до частини 1ст. 2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство. Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

У той же час, відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень,неупереджено,ефективно,своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року по справі № 619/562/18, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.

За приписами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства.

Зупинення вчинення виконавчих дій порушує основоположні права особи - на виконання судового рішення та отримання за цим рішенням заробітної плати та інших виплат пов`язаних зі звільненням. Окрім того, що стягувач втратив роботу, так він ще і не має можливості в розумні строки отримати свою заробітну плату та повний розрахунок. Змушений доводити свою правоту у судах починаючи зі стягнення заробітної плати, а так само і щодо належного виконання рішення суду, яке набуло законної сили в установленому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованою Україною 04.08.1961 року, Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Зазначені положення Конвенції узгоджуються з положеннями Конституції України та прийнятим на їх виконання спеціальним законодавством.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практику практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) визначено три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.

Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу (рішення у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Войтенко проти України» від 29.06.2004 року).

Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, ЄСПЛ неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути:

незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, § 59);

«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України», заява № 38722/02, § 75);

спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України», заява № 20390/07, § 29).

Суд наголошує, що ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» (заява № 56849/00) від 29.06.2004, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі «Фуклєв проти України» (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також, суд звертає увагу і на критерій якості закону, як складової верховенства права, та складової першого критерію правомірності втручання, адже згаданий п. 12 ч.1ст.34Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Проте із наведеної норми не є зрозумілим, в якому випадку зупиняється вчинення виконавчих дій: - у разі включення кредитора, чи все ж таки боржника до переліку об`єктів приватизації; чи є підставами для зупинення те, що підприємство вже було включено у цей перелік на час відкриття виконавчого провадження (як в даному випадку ще з 2018 року).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації, що не було враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

16 листопада 2022 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/7310/20, провадження № 12-23гс22 відступила від висновків КГС та КЦС ВС про те, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень органів державної виконавчої служби та приватних виконавців. Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків КГС ВС про застосування частини другої статті 343 ГПК України, викладених у постановах від 21.05.2021 у справі № 905/64/15, від 25.06.2021 у справі № 905/2214/14-908/5734/14, від 25.06.2021 у справі № 25/7, від 30.06.2021 у справі № 905/2190/14, від 15.07.2021 у справі № 924/408/19, від 24.11.2021 у справі № 908/3994/14, від 11.04.2022 у справі № 916/3143/19 та від 04.08.2022 у справі № 910/11419/20, а також висновків КЦС ВС про застосування аналогічних положень частини другої статті 451ЦПК України, викладених у постанові від 23.02.2022 у справі № 1005/7141/2012,про те, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень органів державної виконавчої служби / приватних виконавців.

Тому суд вважає, що вимога, яка сформульована у скарзі щодо зобов`язання державного виконавця скасувати постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, як просить боржник, є некоректною, поновлення порушеного права боржника може відбутися шляхом скасування судом оскаржуваних постанов.

Відповідно до ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст.260-261,353-354, 450-452 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича від 28.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1, НОМЕР_4.

Зобов`язати головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом поновлення виконавчих проваджень № НОМЕР_1, НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчих документів № 760/9587/22 від 09.07.2025, виданих Солом`янським районним судом м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.А.Усатова