Дата документу 29.12.2025 Справа № 334/2667/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2267/25 Головуючий у 1-й інстанції:Добрєв М.В.
Провадження №22-ц/807/2370/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Гончар М.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено про те, що 09 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі по тексту ТОВ Стар Файнес Груп») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту N 11324-05/2024.

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 гривень. У п. 1.2. Кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 09.05.2024 року. Дата погашення кредиту 06.09.2024 року. Згідно з п. 1.4. Кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. У п. 1.4.1. Кредитного договору зазначена денна процентна ставка, яка становить 1,5 % та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2. цього Договору. Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки N 5375-23хх-хххх-3354 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

30.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН. ГРУП» (далі по тексту ТОВ «ЕЛ.ЕН. ГРУП» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено Договір факторингу N 30102024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором N 11324-05/2024 від 09.05.2024 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП».

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором N 11324-05/2024 від 09.05.2024 року становить 34 609,56 гривень, яка складається з: 14 268,25грн - заборгованість за кредитом; 12 841,31 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 7 500,00 грн - сума заборгованості за пенею (штрафами), яку кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь, а також судові витрати у розмірі 9 422,40 грн судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, та витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2025 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» заборгованість за кредитним договором № 11324-05/2024 від 09 травня 2024 року в розмірі 34 609,56 гривень, з яких 14 268,25 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, 12 841,31 гривень сума заборгованості за нарахованими відсотками, 7 500 гривень сума заборгованості за пенею (штрафами).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» судові витрати у розмірі 9422,40 гривень.

У жовтні ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного вищезазначеного заочного рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2025 року поновлено заявнику строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву представника ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича про перегляд заочного рішення у справі №334/2667/25, залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду від 10 червня 2025 року, ОСОБА_1 , представник, адвокат Працевитий Геннадій Олександрович подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення є незаконним, таким що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2025 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з урахуванням нікчемності пунктів кредитних договорів, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України "Про споживче кредитування", вважає, що відповідно до положень 2. 1 ст. 1048, ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди. Отже, з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 денна ставка не більше 1,5, з 20.08.2024 денна ставка не більше 1%, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України "Про споживче кредитування". Положеннями п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, з огляду на який неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому нарахована позивачем пеня у розмірі 7500.00 грн є неправомірною.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу було доставлено ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до електронного кабінету зареєстрованого в підсистемі «Електронний суд» - 12.12.2025 року, що підтверджується відповідною довідкою відповідального працівника суду (136).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн (3 028, 00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 34 609,56 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції перевіривши наданий розрахунок заборгованості, погодився з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважав, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 34 609,56 грн знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 09 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту N 11324-05/2024 (а.с.10 зворот-15).

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 гривень.

У п. 1.2. Кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 09.05.2024 року. Дата погашення кредиту 06.09.2024 року.

Згідно з п. 1.4. Кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом.

У п. 1.4.1. Кредитного договору зазначена денна процентна ставка, яка становить 1,5 % та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2. цього Договору.

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки N 5375-23хх-хххх-3354 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Видача кредиту ОСОБА_1 було здійснено Товариством онлайн, використовуючи мережу "Інтернет", тобто через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua (надалі- Сайт Товариства). (п. 2.2. Кредитного договору).

У п. 2.3 Кредитного договору зазначено, що для отримання кредиту Клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті Товариства).

За результатом ознайомлення з наведеною інформацією на сайті Товариства Клієнт на калькуляторі обирає необхідну суму кредиту та строк платежу за кредитом, який є розрахунковим кредитом для побудування графіку платежів, після чого переходить до створення Особистого Кабінету (п. 2.4. Кредитного договору).

У п. 2.5 Кредитного договору зазначено, що для створення Особистого кабінету Клієнт на Сайті товариства вводить свій особистий або фінансовий номер телефону та підтверджує його шляхом введення коду з смс-повідомлення, або приймає вхідний дзвінок від Товариства з одноразовим кодом та підтверджує відповідну дію.

Після входу (авторизації) до Особистого кабінету, Клієнт, для отримання кредиту, заповнює Заявку-Анкету (надалі - Заявка) (п. 2.6. Кредитного договору).

У п 2.13 Кредитного договору зазначено, що у випадку успішного проходження ідентифікації та верифікації Клієнту підтверджується можливість оформлення кредиту та Товариство Клієнту в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови.

У п. 2.15. Кредитного договору зазначено, що Клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції.

Відповідно до п. 2.17. Кредитного договору введенням коду на Сайті Товариства Клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) Товариства на укладення Кредитного договору (електронний підпис Клієнта накладається на оригінал Договору). Будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, копії документів, інше), пов`язані з укладенням та виконанням Кредитного договору, Клієнт може підписати одним із способів: накладанням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором або, у випадку надсилання документів в паперовому вигляді, - власноручним підписом.

Отже, Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://starfin.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту Позичальником оферти Товариства, що є укладенням Договору відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», Товариство наклало на оригінал Договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а оригінал Договору був завантажений в Особистий кабінет Клієнта.

Факт перерахування коштів за договором №11324-05/2024 від 09.05.2024 року підтверджується квитанцією про зарахування №а259024d-f132-437d-97a9-8462b274f634 від 09.05.2024 року, з якої вбачається, що 09.05.2024 року через систему IPay платником ТОВ STARFINANCEGROUPLLC, Код було перераховано 15 000.00 грн на картку 5375-23хх-хххх-3354, реквізити якої було надано ОСОБА_1 як власної картки (а.с.8 зворот).

Таким чином, Кредитний договір був підписаний 09.05.2024 року о 17:39:25 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора W3601 в особистому кабінеті на веб- сайті в мережі Інтернет https://starfin.com.ua.

Кредитні кошти були відправлені ОСОБА_1 09.05.2024 року на платіжну картку N НОМЕР_1 хх-хххх-3354, що підтверджується довідкою за вихідним номером 2025022-6 від 25.02.2025 (а.с.8 зворот).

Окрім цього вищевказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.20-22).

Як вбачається з Заявка-анкета Клієнта на отримання фінансового кредиту, ОСОБА_1 зазначила фінансовий номер телефону ( НОМЕР_2 ) який також було зазначено у договорі про надання фінансового кредиту N 30102024 (а.с.10 зворот-15), який також зазначено в апеляційній скарзі як контактний номер телефону ОСОБА_1 (а.с.89-95,112-118).

Крім того у листі ТОВ «Пейтек» зазначено про зарахування коштів 09.05.2024 14:40:20 на суму 15000,00 грн на платіжну картку клієнта, яке було здійснено від імені ТОВ «Стар Файненс Груп» на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8 зворот).

30.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН. ГРУП» (далі по тексту ТОВ «ЕЛ.ЕН. ГРУП» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено Договір факторингу N 30102024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором N 11324-05/2024 від 09.05.2024 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», що підтверджується договором факторингу N 11324-05/2024 від 09.05.2024 року, реєстром боржників Додаток № 1 до договору факторингу,актом приймання-передачі реєстру боржників, актом приймання-передачі документації боржників, письмового та електронного реєстру боржників, витягом з акту приймання-передачі реєстру боржників, листом нового кредитора до боржника щодо погашення заборгованості (а.с.32 зворот-42).

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором N 11324-05/2024 від 09.05.2024 року становить 34609,56 гривень, яка складається з: 14 268,25 грн - заборгованість за кредитом; 12 841,31 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 7 500,00 грн - сума заборгованості за пенею (штрафами) (а.с.20-22,42 зворот).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Як вбачається з матеріалів справи 09.05.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту N 11324-05/2024, за яким кредитодавець ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 15 000,00 грн.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора W3601 тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.

Крім того, факт укладення договору про надання фінансового кредиту N 11324-05/2024 від 09.05.2024 року та перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн не заперечується, а тому додатковому доказуванню не підлягає.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 268,25 грн за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошові зобов`язання за укладеним договором.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник, з урахуванням часткової сплати), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (пункт 26)).

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 15 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2., кредит надається строком на 120 днів. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 21.09.2024 року.

Пункт 1.4.1 визначає процентну ставку, яка становить 1,5 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. договору.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у сумі 12 841,31 грн апеляційний суд виходить з наступного.

22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

У справі, що переглядається, договір між ТОВ «Стар Файнес Груп» та ОСОБА_1 про надання фінансового кредиту № 11324-05/2024 було укладено 09 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», як правонаступник ТОВ «Стар Файнес Груп» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону, зважаючи на порядок укладення договору із ОСОБА_1 ..

Дійсно, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частина 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Зазначене указує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.

Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», як правонаступник ТОВ «Стар Файнес Груп» неправомірно встановив у договорі фіксованої процентної ставки у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом, оскільки позивачем проігноровано положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено вимоги, що денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1% .

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.10 та п.10.1 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою.

Денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування вказаного в п.1.2 цього договору (п.1.4.1 договору).

Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором надання фінансового кредиту № 11324-05/2024 було укладено 09 травня 2024 року, станом на 06.09.2024 року, товариством (до 06.09.2024), здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п. 1.4.2 кредитного договору), відповідно яких процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом.

Оскільки договір надання фінансового кредиту № 11324-05/2024 було укладено 09 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1%. З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи позивача, за якими укладений між сторонами кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 120 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення виплат 06.09.2024 року (п.1.2 договору).

Як вбачається із розрахунку заборгованості позивачем нараховувались відсотки відповідачу до 06.09.2024 року, тобто в узгоджені між сторонами строку кредитування 120 днів (дата повернення кредиту 06.09.2024 року).

Отже, у період з 09.05.2024 року по 06.09.2024 року (строк дії договору) розмір денної процентної ставки, які мав сплачувати позичальник, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 268,25 грн становить 142,68 грн (1 %), і станом на 06.09.2024 року загальний розмір заборгованості за відсотками складає 17 121,60 грн (142,68 грн х 120 днів). Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем сплачена сума у розмірі 13 152,87 грн зарахована на погашення відсотків. Отже різниця становить 3968,73 грн (17 121,60-13 152,87), які слід стягнути з боржника на користь позивача.

Визначаючи суму заборгованості за відсотками до стягнення, колегія судів враховує, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, доповнено частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Ураховуючи те, що кредитний договір між сторонами укладено 09.05.2024 року, тобто після внесення відповідних змін щодо максимального розміру денної процентної ставки, суд дійшов висновку, що умова договору щодо встановлення процентної ставки на рівні 1,50 % від суми кредиту за кожний день користування ним є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зважаючи на розмір заборгованості за кредитом у розмірі 14 268,25 грн та необхідні до нарахування у межах строку кредитування відсотки у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, з урахуванням сплаченої відповідачем суми яка була перерахована кредитором на погашення суми відсотків у розмірі 13152,87 грн, визнав за необхідне стягнути з відповідача 3968,73 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

Щодо вимог про стягнення неустойки за порушення виконання зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває і на момент розгляду справи.

З огляду на вказані норми, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення комісії та штрафів в сумі 7500 грн до задоволення не підлягають, а тому висновки суду щодо правомірності нарахування відповідачу неустойки за порушення строків повернення кредиту є помилковими.

Доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.Груп" суму заборгованості за договором N 11324-05/2024 від 09 травня 2024 року в розмірі 18 236,98 грн, з них: 14 268,25 грн - заборгованість за кредитом, 3968,73 грн заборгованість за нарахованими процентами, а також відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 8872,58 грн (12841,31-3968,73) та штрафів в сумі 7500,00 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судове рішення щодо стягнення заборгованості за процентами у сумі 12841, 31 грн та заборгованості за пенею у розмірі 7500 грн не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЕЛ.ЕН,ГРУП» заборгованості у загальному розмірі 18 236,98 грн, з яких: 14 268,25 грн - заборгованість за кредитом, 3968,73 грн заборгованість за нарахованими процентами, а у стягненні пені у розмірі 7500 грн слід відмовити.

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «ЕЛ.ЕН,ГРУП» сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1264 від 31.03.2025 (а.с.8), та за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, що підтверджується квитанцією від 08.12.2025 (а.с.).

Позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі 34 609,56 грн, задоволено в сумі 18 236,98 грн, що становить 52,69% (52,69%=34609,56:100-346,09грн), відмовлено в задоволені позову на суму 16 372,58 грн, що становить 47,31% (100%-52,69%=47,31%).

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви відповідно до пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1276, 36 грн (2422, 40х52, 69%).

До стягнення з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до пропорційно розміру відмовлених позовних вимог та часткового задоволення апеляційної скарги, що становить 1719,05 грн (3633,60х47,31%).

На підставі п.10 ст. 141 ЦПК України, в порядку перерозподілу судових витрат з ТОВ «ЕЛ.ЕН,ГРУП» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 442,69 грн (1719,05-1276,36).

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі N 756/8241/20 (провадження N 61-9789св21).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі N 706/199/22 (провадження N 61-9325ск22).

В обґрунтування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7000.00 грн позивач надав: копію договору про надання правової допомоги N 010-25 від 26.02.2024, який укладений між адвокатом Колесніковою І.О. та ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», яким передбачено, що сторони узгодили розмір гонорару за наді послуги, зокрема за складання позовної заяви у розмірі 7000.00 грн (п.3.1 договору); копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Колесніковою І.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги, та копію акту прийому-передачі наданих послуг за вищевказаним договором про надання послу, складені 26.02.2025 між адвокатом Колесніковою І.О. та ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», в яких зазначено перелік наданих правових та юридичних послуг, кількості витрачених годин та вартість цих послуг на загальну суму 7000 грн у тому числі в п.93 зазначено, що за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 нараховано 7000 грн за витрачений адвокатом час - 4 год.). В акті також зазначено, що сторони не мають претензій одна до одної (а.с.43 зорот-51).

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвокатів зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлені стороною позивача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню, необхідно зменшити.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог, що складає 52,69 % від заявленої ціни позову, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, що є малозначною, виходячи із засад розумності та справедливості, доходить висновку про доцільність відшкодування позивачу таких витрат в розмірі 3688,30 грн. Стягнення витрат на правову допомогу в такому розмірі забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382 - 384 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Працевитого Геннадія Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 10 червня 2025 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ.ЕН.ГРУП», (, вул. М.Грушевського, буд. 10, м. Київ, 01001) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 11324-05/2024 від 9 травня 2024 року у загальному розмірі 18 236,98 грн (вісімнадцять тисяч двісті тридцять шість гривень дев`яносто вісім копійок) з яких: 14268, 25 грн заборгованість за кредитом; 3968,73 грн заборгованість за нарахованими процентами.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги шляхом взаємозаліку у розмірі 442,69 грн (чотириста сорок дві гривні шістдесят дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ.ЕН.ГРУП» витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3688,30 грн (три тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 29 грудня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С.Кухар С.В.