Справа № 346/3754/25
Провадження № 2-с/346/29/25
УХВАЛА

про поновлення строку та скасування судового наказу

29 грудня 2025 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу та скасування судового наказу в справі за заявою Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті комунальної послуги з розподілу природного газу, -

У С Т А Н О В И Л А:

28 липня 2025 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області на підставі заяви Івано-Франківська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» був виданий судовий наказ №346/3754/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.09.2024р. по 30.06.2025р. в розмірі 2152,73 грн. та судового збору в сумі 242,24 грн.

17.12.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Коломийського міськрайонного суду з заявою, в якій просить поновити їй строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ у справі № 346/3754/25 від 28.07.2025р., виданого за заявою Івано-Франківської області філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу в сумі 2152,73 грн. та судових витрат по сплаті судового збору.

Заява мотивована тим, що копію судового наказу боржниця не отримувала, про його наявність дізналася від державного виконавця 03.12.2025р. коли на її рахунки було накладено арешт. Зі змістом самого судового рішення ознайомилася 04.12.2025р. в приміщенні Коломийського міськрайнного суду та отримала його копію. З судовим наказом не погоджується, оскільки про наявність в неї заборгованості перед стягувачем вона не знала, жодного повідомлення про намір Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звертатися до суду з вимогами про стягнення боргу вона не отримувала. Крім цього, вказує, що судовим наказом з неї було безпідставно стягнуто судові витрати, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до положень п. 9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» підлягає звільненню від сплати судового збору.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що заява про скасування судового наказу підлягає задоволенню, а судовий наказ скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що копія судового наказу разом з заявою стягувача та додатками до неї, направлялася ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштове відправлення було повернуто до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 33-35).

04.12.2025р. ОСОБА_1 подала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи № 346/3754/25 та того ж дня ознайомилися з ними та отримала копію судового наказу (а.с. 65).

10.12.2025р. боржниця вперше звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про скасування судового наказу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду на підставі ч.6 ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Постанова КЦС ВС від 15.06.2022 у справі № 477/1366/20 містить висновок про те, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати зловживань та ухилення від отримання інформації про рух справи.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) від 28 листопада 1999 року, пункт 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У справах «Osman v. the United Kingdom» (Осман проти Сполученого королівства) та «Kreuz v. Poland» (Креуз проти Польщі) ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 вперше звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу в межах 15-денного строку з дня отримання копії судового наказу в Коломийському міськрайонному суді, а повторне звернення боржниці відбулося відразу після отримання нею ухвали від 11.12.2025р. про повернення її заяви, суд доходить до висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Щодо суті поданої заяви, суд виходить з наступного.

В ч. 3 ст. 19 ЦПК України зазначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Оцінивши викладені заявником обставини, вивчивши матеріали справи наказного провадження за заявою Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу, вважаю, що вимоги стягувача, з урахуванням обставин, зазначених боржницею, повинні розглядатися у позовному провадженні, оскільки вони підлягають доказуванню.

Крім цього, суд вважає слушними доводи боржниці про відсутність підстав для стягнення з неї на користь стягувача судового збору, оскільки відповідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а відповідно до п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, останній підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 170, 171 ЦПК України, судд, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року у справі №346/3754/25.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати судовий наказ №346/3754/25 від 28 липня 2025 року, виданий Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за заявою Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті комунальної послуги з розподілу природного газу.

Роз`яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

З урахуванням перебування головуючої судді Третьякової І.В. на лікарняному з 22.12.2025 по 27.12.2025р., повний текст ухвали складено 29.12.2025р.

Суддя: Третьякова І. В.