Справа № 161/4028/25 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/1553/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Бовчалюк З. А.,

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено додатковий строк два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із даним рішенням суду в частині невирішення судом питання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 09 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, який просила поновити, покликаючись на те, що про ухвалення рішення їй не було відомо, а копію рішення вона одержала 12 листопада 2025 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення вказаних недоліків, а саме - для зазначення підстав для поновлення строку та надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, зокрема надання доказів щодо дати одержання копії оскаржуваного рішення. Разом з тим, судом роз"яснено наслідки невиконання вимог даної ухвали апеляційного суду.

26 грудня 2025 року на виконання вимоги ухвали суду від 12 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала нову редакцію заяви про поновлення строку із долученням доказів щодо дати отримання нею оскаржуваного рішення суду 03 грудня 2025 року.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду від 02 червня 2025 року отримано нею 03 грудня 2025 року за її заявою про видачу копії рішення суду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії», заява № 68490/01).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Отже, наведене дає підстави вважати, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на її права.

Отже, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №1227/8971/2012 врахувала практику Європейського суду з прав людини, який роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що розгляд справи здійснювався з повідомленням (викликом) учасників справи, які в судове засідання не з`явилися, скорочене рішення не проголошувалось, а тому строк на подання апеляційної скарги має рахуватися, відповідно до ст. 268, 354 ЦПК України, з дня виготовлення повного тексту рішення суду, тобто з 06 червня 2025 року (а.с.40-41).

Разом з тим, у матеріалах даної цивільної справи наявна копія ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кушніром В. К. (а.с.23).

В ході розгляду справи позивачка та її представник Кушнір В. К. подавали клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.33, 38). Зокрема, 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала письмову заяву про розгляд справи в підготовчому засіданні на 02 квітня 2025 року за її відсутності та з участю її представника адвоката Кушніра В. К. (а.с.22).

Також 01 травня 2025 року представник позивачки Кушнір В. К. подав суду заяву про вирішення питання щодо закриття підготовчого засідання за його відсутності та призначення справи до судового розгляду, у зв`язку з чим суд призначив справу до розгляду на 02 червня 2025 року, про що за допомогою СМС-повідомлення була повідомлена позивачка (а.с.33,35,37).

02 червня 2025 позивачка ОСОБА_1 подала в приміщенні суду через секретаря письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.38).

Отже, покликання позивачки в заяві щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення на те, що їй було невідомо про дату ухвалення судового рішення, не відповідає дійсності.

Зі змісту рішення суду від 02 червня 2025 року вбачається, що повний текст рішення складено 06 червня 2025 року, а з ЄДРСР встановлено, що до реєстру текст рішення надіслано 12 червня 2025 року, зареєстровано 13 червня, а для загального доступу забезпечено 16 червня 2025 року.

Як видно з матеріалів даної справи, 13 червня 2025 року судом було надіслано за вихідним номером № 161/4028/25/48475-2025 на адресу ОСОБА_1 копію повного тексту рішення від 02 червня 2025 року (а.с.43), а 29 жовтня 2025 року позивачка звернулась із письмовою заявою про отримання копії цього рішення, котра була в суді зареєстрована 03 листопада 2025 року (а.с.44). На цій же заяві є відмітка про отримання копії рішення позивачкою 03 грудня 2025 року.

Таким чином, подавши до суду 02 червня 2025 року заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позивачка разом зі своїм представником не цікавились без поважних причин ухваленим рішенням на її користь упродовж понад чотири місяці, а також ще після подання заяви про одержання копії рішення ще понад місяць без зазначення поважних причин не одержували його в суді (з 29 жовтня по 03 грудня).

Разом з тим, згідно із частинами шостою, сьомою статті 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що реєстрація адвоката Кушніра В. К. в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, є обов"язковою у відповідності до вимог ст. 14 ЦПК України.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повиннна активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених достатніми та належними доказами, для звернення з апеляційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Виходячи з наведеного, через недостатність відповідних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення в частині розподілу судових витрат колегією суддів не встановлено правових підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного позивачкою процесуального строку для звернення з цією апеляційною скаргою, що зумовлює настання певних наслідків, зокрема визнання наведених нею причин пропуску такого строку неповажними, а також відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 12, 14, 144, 81, 127, 185, 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді