КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22/-ц/824/7116/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 754/5729/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Бабко В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кебот-Нью» про стягнення середнього заробітку та компенсації втрат доходів,

встановив:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ «Кебот-Нью» про стягнення середнього заробітку та компенсації втрат доходів.

Позов мотивовано тим, що в період з 07.08.2001 року по 04.08.2020 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Кебот-Нью». При звільненні з ТОВ «Кебот-Нью» з позивачем не було проведено остаточного та повного розрахунку, а саме належної позивачу заробітної плати, а також компенсації згідно з листами непрацездатності. Після довгих перемовин позивача з представником відповідача лише 01.02.2024 року була виплачена заборгованість. Позивач хотіла отримати довідку-розрахунок зі всіма складовими виплаченої заборгованості, але відповідач проігнорував дане прохання.

Вважаючи дії відповідача щодо непроведення з позивачем остаточного та повного розрахунку при звільненні протиправними, вона звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за 888 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 04.08.2020 року по 01.08.2024 року включно у розмірі 212 267,52 грн., а також компенсацію втрати частини доходу на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 04.08.2020 року по 01.02.2024 року у розмірі 3481 грн. 46 коп.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено та досліджено обставин того, чи навмисно відповідачем було вказано невірний номер телефону позивача при направлені йому кореспонденції, що призвело до порушення прав позивача на отримання кореспонденції та чи було його сповіщення у інший спосіб, а саме шляхом повідомлення у паперовому вигляді за встановленим оператором поштового зв`язку зразком, як це визначено правилами. З огляду на зазначене, відповідач навмисно не надав можливості позивачу належно отримати кореспонденцію та в подальшому захистити свої права.

Також апелянт не погоджується з висновками місцевого суду, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню, з тих підстав, що позивач отримала остаточний розрахунок при звільненні в 2024 році не з вини власника, а отже без порушення законодавства про працю. Вважає, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Оскільки позивача було звільнено з ТОВ «Кебот-Нью» 04.08.2020 року, а виплату по звільненню було здійснено 01.02.2024, що вказує на необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь зазначений період.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Кебот-Нью» - Галич О.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Стверджує, що позивач достовірно знала про її звільнення, але не з`явилась до відповідача для отримання належних їй нарахувань, на чисельні листи відповідача не реагувала та не надавала реквізити карткового рахунку для отримання коштів. Отже відповідач не намагався уникнути виплат при звільнені, а навпаки був готовий здійснити розрахунок вчасно відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Звертає увагу на те, що відповідач в день звернення позивача із заявою від 30 січня 2024 року про остаточний розрахунок, вчасно, 01 лютого 2024 року, перерахував позивачу належні їй кошти та здійснив розрахунок, а тому на його думку відсутні підстави застосування передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити скаргу з викладених у ній підстав.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили проти доводів і вимог апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивач не працювала, наказ про звільнення не оскаржувала, суму остаточного розрахунку при звільненні визнавала та під сумнів не ставила. Водночас, зі своєї сторони роботодавець вчинив дії з повернення трудової книжки та повідомлення про алгоритм отримання виплати належної працівнику при звільненні всіх сум, надіславши у серпні 2020 року відповідні листи на адресу позивача засобами поштового зв`язку, що підтверджується квитанціями та зворотними рекомендованими повідомленням.

Суд також вважав, що з урахуванням обставин цієї справи поведінка позивача щодо вимоги стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, через більше ніж три роки, після отримання трудової книжки та повної обізнаності щодо можливості отримання остаточного розрахунку в касі Товариства, як це відбувалося постійно за час роботи, тобто без докладання нею жодних зусиль, необхідних для отримання остаточного розрахунку, не відповідає принципу добросовісності та свідчить про зловживання правом.

Отже у цій справі роботодавцем доведені обставини, які унеможливили своєчасно виплатити позивачу належні їй при звільнені суми, що звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Тому суд вважав, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивач отримала остаточний розрахунок при звільненні в 2024 році не з вини власника, а отже без порушення законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що в період із 07 серпня 2001 року по 04 серпня 2020 року сторони перебували в трудових відносинах, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (т. 1, а.с. 10).

В період з 29.06.2020 по 06.07.2020 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, а із 07.07.2020 по 27.07.2020 - на амбулаторному лікуванні. Зазначені обставини підтверджуються копіями виписки медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, та листків непрацездатності серії АДШ №799246 і серії АДШ № 863755, відповідно до якого листок непрацездатності № 799246 продовжено до 27 липня 2020 року (т. 1, а.с. 19-20)

В матеріалах справи відсутні докази передачі позивачем листків непрацездатності відповідачу під час перебування сторін у трудових відносинах.

22 липня 2020 року позивач звернулася до Генерального директора ТОВ «Кебот-Нью» ОСОБА_6 із заявою від 22.07.2020 № 20 про звільнення з роботи з 28 липня 2020 року без відпрацювання у зв`язку із перенесеною тяжкою операцією (т. 1, а.с. 118).

04 серпня 2020 року уповноважені особи ТОВ «Кебот-Нью» склали акт про відсутність працівника, відповідно до якого лікар стоматолог-ортопед ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, факт її відсутності на робочому місці підтверджено відсутністю в журналі обліку робочого часу та особисто працівниками ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 61).

04 серпня 2020 року наказом ТОВ «Кебот-Нью» позивача звільнено із займаної посади за прогул без поважної причини, згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 10).

06 серпня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила у разі її звільнення направити їй трудову книжку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неможливістю прибуття до ТОВ «Кебот-Нью».

У вказаній заяві ОСОБА_1 надала згоду на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку, а також вимагала виплатити всі належні їй суми у зв`язку зі звільненням відповідно до статті 116 КЗпП. Також позивач повідомила відповідача, що у разі невиконання її вимог вона залишає за собою право звернутися до державної інспекції з охорони праці та прокуратури за захистом своїх прав. Крім цього, у вказаній заяві позивач просила вирішити питання про компенсацію щорічної невикористаної щорічної відпустки. (т. 1, а.с. 52-53).

Листом від 11 серпня 2020 року № 13 відповідач звернувся до позивача з проханням повідомити про можливу дату отримання трудової книжки та коштів для остаточного розрахунку - виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 3758,40 грн., а також надати оригінали листків непрацездатності для оформлення заяви про фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам до Фонду соціального страхування України (т. 1, а.с. 46).

Дане звернення відповідач направив 11 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення з рекомендованим повідомленням про вручення за трек-номером 341 до відділення ПАТ «Укрпошта» № 02154 (т. 1, а.с. 47), однак його не було вручено (т. 1, а.с. 49).

18 серпня 2020 року відповідач отримав заяву позивача від 06 серпня 2020 року за вхідним номером 28, що підтверджується копією конверту (т. 1, а.с. 54) і в той же день оформив два поштових відправлення за №№ 109 і 052 (т. 1, а.с. 55-57).

У поштовому відправленні № 109 відповідач адресував позивачу відповідь від 18 серпня 2020 року № 15 на заяву позивача від 06 серпня 2020 року, в якій повідомив, що трудова книжка направлена на зазначену в її заяві від 06.08.2020 поштову адресу, номер поштової накладної 052 від 18.08.2020.

Щодо проведення повного розрахунку та виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку Товариство повідомило позивача, що відповідно до статті 116 КЗпП суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач зазначив, що вимога позивача надійшла 18 серпня 2020 року, а отже днем розрахунку є 19 серпня 2020 року. Відповідач запропонував позивачу отримати належні до виплати кошти 19 серпня 2020 року в приміщенні ТОВ «Кебот-Нью» за адресою: м. Київ, вул. Теодора Драйзера, 8, з 10:00 год. до 19:00 год. (т. 1, а.с. 55).

У поштовому відправленні № 052 відповідач направив позивачу трудову книжку (т. 1, а.с. 57), яку вона отримала 21 серпня 2020 року відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення (т. 1, а.с. 57-58).

Згідно з доповідною запискою головного бухгалтера ТОВ «Кебот-Нью» ОСОБА_7 17 серпня 2020 року від невідомої особи були отримані листки непрацездатності ОСОБА_1 : за період з 29.06.2020 року по 06.07.2020 року та за період з 07.07.2020 року по 27.07.2020 року. Головним бухгалтером було сформовано заяву-розрахунок до Фонду соціального страхування і надано в прийомну фонду до опрацювання (а.с. 60, т. 1).

25 серпня 2020 року головний бухгалтер ОСОБА_7 повідомила Генерального директора ТОВ «Кебот-Нью» про те, що 19 серпня 2020 року вона отримала кошти для виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку та надані листи непрацездатності для остаточного розрахунку при звільненні позивача у розмірі 3758,40 грн., але позивач не з`явилася, на дзвінки головного бухгалтера не відповідала, у зв`язку з чим зазначена сума коштів була депонована до банку 25 серпня 2020 року відповідно до Положення про касові операції (т. 1, а.с. 63).

З виписки з банківського рахунку відповідача, відкритого в АТ «Правекс Банк», за 25 серпня 2020 року та платіжної інструкції від 25 серпня 2020 року № 231482127 вбачається, що в Деснянському відділенні АТ «Правекс Банк» відповідачем депоновано розрахункові кошти при звільненні працівника за серпень 2020 року в розмірі 3 758 грн. 40 коп. (т. 1, а.с. 64-65).

Листом від 30 вересня 2020 р. № 15 відповідач звернувся до позивача (поштове відправлення № 411), зазначивши, що кошти для розрахунку при звільненні були отримані для видачі на наступний день після надходження заяви позивача, тобто 19 серпня 2020 року, проте з невідомих причин позивач не прийшла для їх отримання, у зв`язку з чим відповідач просив письмово повідомити про можливість отримання нарахованих при звільненні коштів (т. 1, а.с. 66-67).

Зазначене поштове відправлення повернулося за закінченням строку зберігання (т. 1, а.с. 68).

Листом від 15 лютого 2021 року № 2 відповідач повторно звернувся до позивача із заявою аналогічного змісту (т. 1, а.с. 70), яка повернулася за закінченням строку зберігання (т. 1, а.с. 72).

30 січня 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила перерахувати їй нараховані при звільненні кошти на банківську картку за зазначеними в заяві реквізитами (т. 1, а.с. 97). Заяву направлено в день її складення ТОВ «Нова Пошта» (т. 1, а.с. 98).

Відповідно до копій виписок з банківського рахунку відповідача, відкритого в АТ «Правекс Банк», від 01 лютого 2024 року відповідач переказав позивачу кошти в загальному розмірі 6 645,80 грн., з яких 3 758,40 грн., цільове призначення «повний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 за серпень місяць 2020 року», 2 887,40 грн. - «матеріальне забезпечення відповідно до заяви-розр. № 156 від 17.08.2020 р. ОСОБА_1 ».

Факт отримання цих коштів підтверджується копіями виписки з банківського рахунку, відкритого на ім`я позивача в АТ КБ «ПриватБанк», від 02.02.2024 та платіжної інструкції АТ «Правекс Банк» від 01 лютого 2024 року № 34 (т. 1, а.с. 18, 75).

Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України ( в редакції на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму

Стаття 117 КЗпП України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зміст наведених норм матеріального права дає підстави вважає, що саме по собі існування об`єктивної сторони (діяння у вигляді дії чи бездіяльності роботодавця) не є підставою для притягнення роботодавця до юридичної відповідальності за статтею 117 КЗпП України та стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки диспозиція зазначеної норми передбачає наявність у діянні роботодавця також суб`єктивної сторони - вини у формі умислу чи необережності. Відсутність вини як суб`єктивної сторони не утворює складу юридичного правопорушення, а відтак - виключає існування підстав притягнення роботодавця до юридичної відповідальності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 р. у справі № 810/451/17 роз`яснено, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя (пункти 49, 50, 62, 63 постанови Суду).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У пунктах 72 і 77 постанови від 26 червня 2019 р. у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Попри відсутність законодавчо визначеного обов`язку працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні, у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як правильно встановив суд першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, трудові відносини між сторонами були припинені 04 серпня 2020 року з ініціативи відповідача, позивача було звільнено за прогул без поважних причин, згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підстави звільнення позивач в установленому законом порядку не оскаржувала.

Після звільнення позивача відповідач неодноразово пропонував позивачу отримати належні до виплати кошти у приміщенні підприємства, проте позивач не скористалася цим правом до 30 січня 2024 року, поштові відправлення з листами відповідача про необхідність отримання нарахованих коштів, направлені відповідачем цінними листами з описом вкладення, позивач не отримувала, а в направленій відповідачу заяві від 06 серпня 2020 року реквізитів банківського рахунку, на який слід перерахувати належні їй кошти, вона не зазначила. Відомості про банківський рахунок позивач вказала у заяві від 30 січня 2024 року (т. 1, а.с. 97).

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем листків непрацездатності відповідачу до моменту розірвання трудових відносин, що виключало наявність у бездіяльності роботодавця, яка полягала в непроведенні розрахунку з позивачем в день її звільнення, винної поведінки, адже відповідач об`єктивно був позбавлений можливості знати про підтверджений документально період тимчасової непрацездатності позивача, тобто між бездіяльністю відповідача та непроведенням з позивачем розрахунку при звільненні відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Та обставина, що заява-розрахунок на виплату коштів по листках непрацездатності була здійснена головним бухгалтером 17.08.2020 року підтверджується вказаною заявою-розрахунком, з вхідним номером Фонду від 17.08.2020 року, а також даними банківської виписки ТОВ «Кебот-Нью» за 01.02.2024 року, оскільки при виплаті зазначених сум позивачу у лютому 2024 року підставою для такої виплати у банківській виписці вказано : заява-розрахунок № 156 від 17.08.2020 року - матеріальне забезпечення ОСОБА_1 ( а.с. 73-73, т. 1)

У серпні 2020 року позивач не отримала всіх належних їй до сплати коштів при звільненні, однак відповідачем доведено, що він вжив розумних та достатніх заходів з повідомлення позивача про необхідність отримання повного розрахунку, враховуючи відсутність позивача на роботі у день звільнення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2025 року у справі № 712/12726/19, «депонована зарплата - це готівка, одержана суб`єктами господарювання для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачена в установлений строк окремим фізичним особам (п. 1.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 148 від 29 грудня 2017 року.)

Депонування відповідачем суми розрахункових коштів свідчить про готовність виплатити позивачу належні суми при звільненні при першому ж її зверненні.

Водночас відповідач був позбавлений можливості переказати ОСОБА_1 нараховані до виплати суми, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона інформувала роботодавця щодо її номера банківського рахунка, на який слід перераховувати виплати із заробітної плати, чи надавала відповідачу відповідний дозвіл здійснювати їй виплату заробітної плати поштовими переказами.»

Як встановлено з матеріалів справи, 25 серпня 2020 року головний бухгалтер ОСОБА_7 повідомила Генерального директора ТОВ «Кебот-Нью» про те, що 19 серпня 2020 року вона отримала кошти для виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку та надані листи непрацездатності для остаточного розрахунку при звільненні позивача, але позивач не з`явилася, на дзвінки головного бухгалтера не відповідала, у зв`язку з чим зазначена сума коштів була депонована до банку 25 серпня 2020 року відповідно до Положення про касові операції (т. 1, а.с. 63).

З виписки з банківського рахунку відповідача, відкритого в АТ «Правекс Банк», за 25 серпня 2020 року та платіжної інструкції від 25 серпня 2020 року № 231482127 вбачається, що в Деснянському відділенні АТ «Правекс Банк» відповідачем депоновано розрахункові кошти при звільненні працівника за серпень 2020 року в розмірі 3758 грн. 40 коп. (т. 1, а.с. 64-65).

Депонування відповідачем ТОВ «Кебот-Нью» суми розрахункових коштів свідчить про готовність виплатити позивачу належні суми при звільненні при першому ж її зверненні.

Надавши оцінку наявним у справі доказам та дійшовши висновку про необґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач вжив усіх розумних заходів для того, щоб виконати покладений законом на нього обов`язок з повного розрахунку при звільненні, однак не зміг його виконати в силу обставин, що не залежали від його волі.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що відповідач неодноразово звертався до позивача з пропозиціями отримання повного розрахунку при звільненні, однак позивач не скористалася цією можливістю, що відповідає фактичним обставинам, тому рішення суду першої інстанції є обґрунтованим.

До врегулювання спірних правовідносин місцевий суд застосував положення статтей 116, 117 КЗпП, тобто норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а отже рішення є законним.

На переконання колегії суддів, за наведених обставин непроведення розрахунку перебуває у причинно-наслідковому зв`язку саме з бездіяльністю позивача, а не з діями відповідача, що за таких обставин виключає правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності за статтею 117 КЗпП і стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги суд відхиляє .

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач не повідомляв їй письмово про нараховані суми, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з листа від 11 серпня 2020 року, надісланого на адресу позивача : АДРЕСА_1 , 11 серпня 2020 року через «Укрпошта Експрес», вбачається , що адміністрація ТОВ «Кебот-Нью» повідомила, що згідно з наказом від 04 серпня 2020 року позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Також зазначено, що через відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в день звільнення, відповідач просив повідомити про можливу дату отримання трудової книжки та коштів для остаточного розрахунку, а саме - виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку ( 3758 грн. 40 коп.) та надати оригінали листків непрацездатності ( а.с. 46-47, т. 1).

Направлення цього листа позивача за вказаною адресою підтверджується: накладною Укрпошти № 341 від 11.08.2020 року, фіскальним чеком від 11.08.2020 року та описом вкладення у цінний лист ( а.с. 47, т. 1).

Як вбачається з повідомлення директора департаменту клієнтської підтримки АТ «Укрпошта», відправлення № 341 перебувало на зберіганні у відділенні Укрпошти для вручення адресату до 06 листопада 2020 року, а 06.11.2020 року було знято зі зберігання та повернуто відправнику ( а.с. 51, т. 1).

18 серпня 2020 року відповідачем було надіслано на адресу позивача два цінних листи з описом вкладення, за адресою позивача АДРЕСА_1 , до відділення Укрпошти № 02154 ( а.с. 56-57, т. 1).

Цінний лист з трудовою книжкою був отриманий особисто ОСОБА_1 21 серпня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з підписом позивача про отримання цінного листа ( а.с. 58, т. 1). Разом з тим, два інші цінні листи ( від 11.08.2020 року з повідомленням про звільнення та сумою, яка нарахована при звільненні, та від 18.08.2020 року з відповіддю на заяву позивача від 06.08.2020 року, направленого засобами поштового зв`язку за номером 109) отримані позивачем не були та тривалий час зберігались у поштовому відділенні.

Як вбачається з повідомлення директора департаменту клієнтської підтримки АТ «Укрпошта», відправлення № 109 перебувало на зберіганні у відділенні Укрпошти для вручення адресату до 06 листопада 2020 року, а 06.11.2020 року було знято зі зберігання та повернуто відправнику ( а.с. 59, т. 1).

Як на підставу апеляційного оскарження представник позивача посилався також на те, що суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині, що відповідач вказав в адресованій позивачу кореспонденції недостовірний номер телефону і що її не було сповіщено в письмовому вигляді, що, на думку сторони позивача, може свідчити про умисел відповідача, спрямований на перешкоджання позивачу в можливості отримати кореспонденцію і захистити свої права.

Проте колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки про надходження поштової кореспонденції позивач була обізнана, що підтверджується фактом отримання трудової книжки особисто позивачем, не зважаючи на те, що в накладній про відправлення цінного листа з трудовою книжкою зазначено номер телефону, який відсутній у візитівці лікаря-стоматолога ОСОБА_1 ( а.с. 57, 129, т. 1). При цьому у заяві від 06 серпня 2020 року про виплату їй коштів при звільненні позивач не повідомляла відповідача про актуальний номер мобільного телефону.

Відповідно до п. 110 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року ( зі змінами станом на час виникнення спірних правовідносин), у разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу (за винятком рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка") не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою "Повторне" або інформується за телефоном шляхом надіслання смс-повідомлення (через Інтернет).

Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки "До запитання" та до абонементної скриньки адресата.

Реєстроване поштове відправлення безоплатно зберігається в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом п`яти робочих днів об`єкта поштового зв`язку після надходження відправлення. За кожен наступний день зберігання реєстрованого поштового відправлення з одержувача стягується плата за зберігання такого відправлення відповідно до тарифів, установлених оператором поштового зв`язку.

Як встановлено з повідомлень директора департаменту клієнтської підтримки АТ «Укрпошта», відправлення № 109 та № 341 перебували на зберіганні у відділенні Укрпошти для вручення ОСОБА_1 до 06 листопада 2020 року, а 06.11.2020 року були зняті зі зберігання та повернуті відправнику ( а.с. 51, 59, т. 1).

Крім того, листами від 30 вересня 2020 року та 15 лютого 2021 року відповідач черговий раз повідомляв позивачу про необхідність з`явитись та отримати кошти, нараховані при звільненні, при цьому у накладних про відправлення зазначених листів та рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень було зазначено номер телефону, який вказаний позивачем у її візитівці як лікаря-стоматолога - НОМЕР_1 (а.с. 67-69, 129, т. 1) Проте вказані листи також не були отримані позивачем та повернуті Товариству за закінченням терміну зберігання в поштовому відділенні.

На підставі викладеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази й обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження й оцінки місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, мотиви суду першої інстанції, з яких він виходив, ухвалюючи оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.