С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3411/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І. Вступна частина

26 березня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря судового засідання Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

ІІ. Описова частина

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею, матір`ю дітей, а також про стягнення з Відповідача аліментів на утримання кожної з дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачка перебувала у шлюбі з Відповідачем з 01 березня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 01 березня 2019 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/8668/23, яке набрало законної сили 21 червня 2023 року.

У шлюбі у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження.

Як зазначає Позивачка, з 06 березня 2022 року діти проживають разом з нею у Федеративній Республіці Німеччина. У березні 2023 року Відповідач також виїхав до Німеччини та проживає у місті поряд з Позивачкою.

Позивачка стверджує, що за час перебування сторін у шлюбі розвитком та вихованням дітей займалась переважно вона, несучи основні витрати на утримання дітей. Після виїзду Позивачки з дітьми до Німеччини Відповідач жодних коштів на утримання дітей не надавав.

На думку Позивачки, нею створені належні умови для проживання та розвитку дітей як у Німеччині, так і в Україні, де у неї є власна квартира. Позивачка вважає, що для нормального розвитку дітей вони мають проживати з нею, оскільки сторони не дійшли згоди з цього питання.

Крім того, Позивачка зазначає, що Відповідач є працездатним, однак його щомісячний дохід значно вищий за офіційну заробітну плату, оскільки частину грошей Відповідач отримує готівкою, що не дозволяє встановити точний розмір його доходу, у зв`язку з чим аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі.

У судове засідання Позивачка не з`явилась, її представник - адвокат Мельниченко В.В. - подала заяву про розгляд справи у відсутність Позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не подав, заяв та клопотань до суду не направляв. Неявка Відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли пояснення, в яких зазначено, що малолітні діти мешкають разом з матір`ю у Федеративній Республіці Німеччина, у зв`язку з чим Служба не має правових підстав та можливості здійснити передбачені законодавством дії для підготовки висновку до суду щодо розв`язання спору. Служба просила розглянути справу за відсутності її представника та при винесенні рішення виходити з інтересів дітей.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 01 березня 2019 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/8668/23.

Від шлюбу у сторін народилися двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Після припинення шлюбних відносин, як вбачається зі змісту позову та матеріалів справи, малолітні діти сторін залишилися проживати разом з матір`ю - Позивачкою та перебувають на її утриманні. Станом на день вирішення справи проживають в Німеччині.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 3 Конвенції про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, які мають істотне значення, можна віднести особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

За частиною четвертою ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з висновками Верховного Суду України, висловленими у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, судам потрібно обов`язково брати до уваги те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Суд також бере до уваги, що Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації повідомила суд про неможливість підготовки висновку щодо розв`язання спору у зв`язку з тим, що малолітні діти мешкають разом з матір`ю у Федеративній Республіці Німеччина. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19, обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надання органом опіки та піклування висновку, зокрема у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку, адже згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя й означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі як третя особа, за наявності в матеріалах справи достатніх та достовірних доказів, які надають суду можливість визначити інтереси дітей й ухвалити мотивоване судове рішення, не перешкоджає вирішенню спору по суті та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на досліджені матеріали справи суд встановив, що Позивачкою створені необхідні умови для належного розвитку та виховання дітей. Діти з березня 2022 року постійно проживають разом з матір`ю, яка забезпечує їх утримання, виховання та розвиток. Відповідач не надав суду доказів на спростування тверджень Позивачки та не довів, що дітям доцільніше проживати з ним.

Враховуючи малолітній вік дітей ( ОСОБА_5 - 2019 року народження, ОСОБА_4 - 2021 року народження), ставлення Позивачки до виконання батьківських обов`язків, те, що діти тривалий час проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, а також принцип 6 Декларації прав дитини щодо недопустимості розлучення малолітньої дитини з матір`ю, суд доходить висновку, що доцільним є визначення місця проживання обох дітей разом з Позивачкою.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З пояснень Позивачки встановлено, що на даний час Відповідач не надає коштів на утримання дітей. Сторони не досягли згоди про порядок та розмір виплат Відповідачем коштів на утримання дітей. Підстави для звільнення Відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачені ст. 188 СК України, відсутні.

Позивачка обґрунтовано просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, точний розмір доходів Відповідача встановити неможливо.

Суд вважає заявлений розмір аліментів у сумі 3000,00 гривень на кожну дитину щомісячно обґрунтованим, таким що відповідає інтересам дітей та не буде надмірно обмежувати права Відповідача, задовольняючи при цьому потреби дітей у належному матеріальному забезпеченні.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивачки сплачений нею судовий збір.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 141, 161, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 430 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 11 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 11 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

3. Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

4. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5. Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, адреса: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41, .

Суддя: