ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 644/11349/24

провадження № 22-ц/818/4962/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 31 липня 2025 року, ухвалене суддею Зайцевою М.С. -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь надміру виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщених особам, внаслідок зловживання з боку відповідача у розмірі 18000 грн. та суму сплаченого судового збору 3028 грн

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради як внутрішньо переміщена особа, за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 , з 13.12.2023 про що у відповідності до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, видана довідка від 13.12.2023 № 6332-. 13.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. При подачі заяви, ОСОБА_1 , ознайомлений з умовами надання допомоги, та письмово підтвердив про відсутність факторів, що впливають на призначення допомоги відносно себе та членів своєї сім`ї. Згідно з п.2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (далі - Порядок), грошова допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Пунктом 3 Порядку передбачено, що з 01.11.2023 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень; До складу сім`ї уповноваженої особи включаються (незалежно від наявності відомостей щодо включення їх до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб) чоловік, дружина, діти. Рішенням управління від 22.12.2023 № 53244-23-4 ОСОБА_1 призначено допомогу, як особі з інвалідністю II групи, у розмірі 3000 гривень щомісячно з 01.12.2023. 12.11.2024 працівниками управління встановлено факт придбання, дружиною отримувача допомоги, ОСОБА_3 нерухомого майна, вартість якого перевищує 100 тис. гривень. Відповідно до пп. 2 п.7-1 порядку з 01.12.2023 допомога не призначається/не виплачується на сім`ю, яка вперше звертається за її призначенням, якщо протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання особою з числа членів сім`ї здійснено на суму, що перевищує 100 тис. гривень, купівлю земельної ділянки, квартири (будинку) (крім житла, розташованого на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, зазначених у переліку територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, якщо купівля була здійснена до дати включення до переліку територій активних бойових дій, можливих бойових дій або тимчасової окупації, або житла, яке зруйновано), іншого нерухомого майна. Рішенням управління від 12.11.2024 № 1609 відмовлено ОСОБА_1 в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Розмір надміру виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача за період з 01.05.2024 до 31.10.2024 складає 18000 грн. Про розмір незаконно отриманої суми допомоги відповідача повідомлено листом управління від 15.11.2024 № 10-29/7332/4-02/24 з пропозицією повернути незаконно отримані бюджетні кошти у добровільному порядку, який ОСОБА_1 отримав особисто. На теперішній час бюджетні кошти не повернуті, а тому Управління звернулося до суду з даним позовом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 31 липня 2025 року позовну заяву Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги внаслідок зловживання з боку відповідача, -задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради надміру виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщених особам, внаслідок зловживання з боку відповідача у розмірі 18000 грн. (вісімнадцять тисяч) та суму сплаченого судового збору 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім).

Не погоджуючись з судовим рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо судових витрат.

Зазначає, що у грудні 2024р. після припинення виплат ВПО відповідач звернувся до позивача із заявою-повідомленням, згідно якої повідомляє уповноважений орган про безпідставність відмови у виплаті йому допомоги ВПО у зв`язку з тим, що придбане його дружиною нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та не входить до складу спільного майна подружжя, але позивач не відновив виплати, а навпаки звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 надміру виплаченої допомоги за період з 01.05.2024р. по 31.10.2024р. вказує, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вже тривалий час не складуються, вони проживають окремо і кожен з подружжя має самостійні доходи та здійснює самостійні покупки за власні кошти. Після звернення ОСОБА_1 до фактично вже колишньої дружини він отримав від неї відповідь про те, що вона придбала нерухомість в Київській області, про придбання якою позивач не знав (вона йому взагалі не повідомляла про вкладення коштів у придбання об`єктів нерухомості), за власні кошти, які отримала у подарунок від своїх батьків. За таких підстав, рішення №1609 від 12.11.2024р. про припинення ОСОБА_1 виплат на проживання ВПО є протиправним, а тому позивач мав законне право на отримання від держави виплат на проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022р. №332 (далі Порядок №332) у розмірі 3000,00грн. щомісяця, як особа з інвалідністю ІІ групи. Таким чином, як припинення позивачем виплат відповідачу ОСОБА_1 на проживання ВПО, так і вимога позивача про повернення раніше виплаченої відповідачу грошової допомоги на проживання ВПО, є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказує, що суд безпідставно стягнув з відповідача судовий збір, оскільки останній є інвалідом ІІ групи.

Представник позивача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ОСОБА_1 при подачі заяви про надання допомоги приховав факт придбання дружиною нерухомого майна протягом трьох місяців, що передує зверненню та не повідомив управління про настання обставин, що впливають на виплату допомоги, в період її отримання. Слід зазначити, що законодавець не звертає уваги на чиї кошти придбане нерухоме майно, пунктом 7-1 Порядку не передбачено жодних винятків стосовно коштів, за які придбане нерухоме майно, суттєве значення має безпосередньо факт придбання нерухомого майна протягом трьох місяців, що передує зверненню за допомогою та в період її отримання. Звертає увагу суду, що 23.06.2025 відповідач, через представника ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради № 1609 від 12.11.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні виплат державної соціальної допомоги внутрішньо переміщеної особи. Рішенням ХОАС від 17.09.2025 по справі 520/16441/25 у задоволені позову відмовлено, рішення управління від 12.11.2024 № 1609, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам є правомірним.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обґрунтовано та підтверджено зібраними у справі доказами факт недобросовісної поведінки відповідача, які призвели до отримання допомоги на проживання ВПО, а саме перебування у шлюбі з особою ОСОБА_3 , яка у період отримання відповідачем грошової допомоги, набула у власність нерухоме майно (квартиру) вартістю 3520633,20 грн., що значно перевищує 100 тисяч гривень, та виключає призначення допомоги на проживання ВПО та не повідомлення про такі обставини позивача, що призвело до отримання надміру виплаченої допомоги

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 13.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій структурного підрозділу з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад м. Харків (6332) Харківська області із заявою № 6332- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання: АДРЕСА_1 , з 30.11.2023 року як особу з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до довідки від 13.12.2023 року № 6332- Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 взятий на відповідний облік за адресою проживання: АДРЕСА_2 .

13.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. При подачі заяви, ОСОБА_1 , ознайомлений з умовами надання допомоги, та письмово підтвердив про відсутність факторів, що впливають па призначення допомоги відносно себе та членів своєї сім`ї, що підтверджується додатком до заяви від 13.12.2023 року.

Рішенням 53244-23-4 від 22.12.2023 року ОСОБА_1 з 01.12.2023 року призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам як особі з інвалідністю у розмірі 3000 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.11.2024 року, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 03.06.2024 року на підставі договору купівлі продажу придбала групу нежитлових приміщень вартістю 65100 грн.; 29.04.2024 року за договором купівлі продажу придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 3520633,20 грн.

Рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 12.11.2024 року призупинено виплату допомоги ОСОБА_1 з 01.05.2024 року на підставі встновлення факту купівлі квартири дружиною заявника.

Згідно листа Куп`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області від 01.07.2025 року № 125-8-25-32.14, відсутні відомості про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про шлюб № 225 від 17.11.2016 року, зареєстрованого Куп`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради у період з 01.05.2024 року до 31.10.2024 року ОСОБА_1 , отримував допомогу на проживання як внутрішньо переміщена особа у загальному розмірі 18000 грн.

15.11.2024 року позивач засобами поштового зв`язку звертався до ОСОБА_1 про повернення переодержаних бюджетних коштів у період з 01.05.2024 року до 31.10.2024 року у розмірі 18000 грн., проте така вимога залишена поза увагою відповідача в частині повернення вказаних коштів. Разом з тим, на адресу позивача у справі надійшла заява повідомлення ОСОБА_1 від 06.12.2024 року, якою останній підтвердив факт перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , вказав, що придбання квартири відбулось виключно за власні кошти дружини та є її особистою приватною власності, а тому вважав підставу для відмови у призначенні допомоги на проживання ВПО необґрунтованою, просив повторно розглянути звернення щодо продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи.

Механізм призначення та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зі змінами.

Відповідно до підпункту 5 п. 7 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 допомога не призначається/не виплачується внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 01 серпня 2023 року, якщо внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання або є отримувачем допомоги, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї), або житлового приміщення (частини житлового приміщення, придбаного за кошти, отриманого на підставі договору кредиту, якщо перший внесок, сплачений уповноваженою особою або отримувачем, становив менш як 100 тис. гривень).

Згідно з пунктом 18 Порядку № 332 уповноважена особа несе відповідальність за достовірність інформації, зазначеної у заяві.

Відповідно до пункту 9 Порядку уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг.

Якщо отримувачів, яким призначено допомогу, відбулися зміни, які впливають на право на отримання допомоги, розмір допомоги перераховується з місяця, що настає за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженої особи або згідно з інформацією, наданою компетентним органом, та/або за результатами проведеної додаткової перевірки рекомендацій, наданих Мінфіном, відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат. Таку заяву уповноважена особа має право надіслати з використанням поштового або електронного зв`язку органу соціального захисту населення, уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Пунктом 11 Порядку визначено, що уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин.

Згідно пункту 12 Порядку виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Відповідно до пункту 29 Порядку у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 (провадження №61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21 (провадження №61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження №61-18405 св 23).

У даній справі встановлено, що нараховані відповідачу кошти є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, тому при вирішенні питання повернення вказаних коштів застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), інших постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі №173/166/17, від 25 квітня 2018 року у справі №524/2029/17, від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15 від 26 червня 2018 року у справі №174/404/16-ц.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У справі, що переглядається встановлено, що Рішенням 53244-23-4 від 22.12.2023 року ОСОБА_1 з 01.12.2023 року призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам як особі з інвалідністю у розмірі 3000 грн.

12.11.2024 року працівниками управління встановлено факт придбання дружиною отримувача допомоги, ОСОБА_3 нерухомого майна, вартість якої перевищує 100 000 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.11.2024 року, ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 03.06.2024 року на підставі договору купівлі продажу придбала групу нежитлових приміщень вартістю 65100 грн.; 29.04.2024 року за договором купівлі продажу придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 3520633,20 грн.

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку, згідно з яким суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Враховуючи, що надмірна сплата грошової допомоги відбулася з вини відповідача через ненадання відповідної інформації, наявні підстави для повернення такої виплати позивачу.

Після набуття дружиною відповідача у власність житла, в порушення пункту 11 Порядку, ОСОБА_1 не повідомив Управління про вказану обставину, у зв`язку із чим в період з 01 травня 2024 року по 31 жовтня 2024 року безпідставно отримав допомогу у сумі 18000 грн.

Посилання відповідача на те, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_3 вже тривалий час не складаються, вони проживають окремо і кожен з подружжя має самостійні доходи та здійснює самостійні покупки за власні кошти не мають правового значення, оскільки відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується листом Куп`янського РАЦСу від 08.07.2025 року (а.с. 170).

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Між тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією довідки МСЕК № 956688, згідно якої відповідачу з 08.01.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності безстроково.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому є звільненим від сплати судового збору, відтак відсутні підстави для стягнення з нього судового збору на користь позивача.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради 3028,00 грн судового збору,

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 31 липня 2025 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради 3028,00 грн судового збору.

Компенсувати Управлінню соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 3028 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина