Номер провадження: 22-ц/813/6328/25
Справа № 500/2395/18
Головуючий у першій інстанції Смокіна Г.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Селянського (фермерського) господарства «Чебана Петра Григорійовича», Селянського (фермерського) господарства «Ніколенко Ігор Степанович», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ягунов Дмитро Вікторович, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2025 року,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_8 , а також Товариств з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Злагода» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Селянського (фермерського) господарства (далі СФГ) «Чебана Петра Григорійовича», СФГ «Ніколенко Ігор Степанович», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду від 26.05.2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ягунов Д.В., подали апеляційні скарги.

Разом з тим, 18.12.2025 року від ОСОБА_1 та ТОВ «Злагода» надійшла заява про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

Заява була обґрунтована наступним.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року у складі колегії суддів: головуючого судді Драгомерецького М.М., суддів: Громіка Р.Д. та Дришлюка А.І. було скасовано ухвалу суду першої інстанції та заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та перереєстрації так званого «порому ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У вказаній постанові від 27.02.2025 року судді фактично легітимізували використання підроблених документів, надавши їм юридичну силу шляхом встановлення заборони на відчуження та перереєстрацію «порому Кислицький»; проігнорували численні докази підроблення документів, зібрані у кримінальному провадженні; не звернули уваги на той факт, що пором експлуатується без жодних законних документів, про що свідчать припис № 001 від 23.09.2019 про заборону експлуатації та припис № 001 від 01.09.2022 про повторну заборону експлуатації; надали судовий захист майну, яке перебуває у незаконному володінні на підставі підроблених документів.

Заявники також зазначають, що постановою від 27.02.2025 року судді Драгомерецький М.М., Громік Р.Д., Дришлюк А.І.: прийняли рішення на користь ОСОБА_9 ; надали судовий захист майну, яке використовується для протидії мобілізації та створення перешкод діяльності ЗСУ; заборонивши відчуження порому, зберегли контроль колаборантської сім`ї над стратегічним об`єктом інфраструктури; проігнорували той факт, що пором є речовим доказом у кримінальному провадженні про перешкоджання діяльності ЗСУ.

Крім того, заявники зазначають, що постанова Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року була ухвалена за умов: повномасштабної війни з рф; загальної мобілізації та необхідності максимальної мобілізації людських ресурсів; критичної важливості кожного мобілізованого для фронту; масових спроб ухилення від мобілізації у Бессарабському регіоні. Зазначена постанова Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року легітимізує діяльність осіб, які перешкоджають мобілізації; створює прецедент судового захисту майна, отриманого злочинним шляхом та використовуваного для протидії ЗСУ; підриває довіру до судової системи з боку військовослужбовців та органів мобілізації; демонструє безкарність для осіб, що протидіють обороні держави; створює «сірі зони», де державна влада фактично не діє під прикриттям судових рішень.

Судді прийняли постанову, повністю проігнорувавши: кримінальне провадження №0003076, в якому встановлено підроблення документів; численні листи державних органів про відсутність законних підстав для експлуатації порому; приписи Державної служби морського транспорту про заборону експлуатації; ухвалу слідчого судді про арешт порому від 24.01.2025.

Постанова Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року демонструє: вибіркове ставлення до доказів врахування лише позиції однієї сторони; ігнорування численних офіційних документів державних органів; відсутність критичного аналізу «документів» на пором, підроблення яких встановлено; формальне посилання на «відсутність акту технічного нагляду» без висновку про підроблення існуючих документів.

Постанова від 27.02.2025 року ставить під сумнів результати кримінального розслідування; створює конфлікт між цивільним та кримінальним судочинством; надає перевагу приватним інтересам над державними в умовах воєнного стану; підриває авторитет судової влади.

Крім того, 22.12.2025 року та 25.12.2025 року від ОСОБА_1 та ТОВ «Злагода» надійшли заяви про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. Вказані заяви містить аналогічні доводи, які викладені в заяві від 18.12.2025 року.

Заявники зазначають, що усі вищевказані обставини викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці та відкликання з відпустки, датою ухвалення цього судового рішення є 29.12.2025 року.

Вирішуючи питання про обґрунтованість чи необґрунтованість заявленого відводу, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За ч. 7 вищевказаної статті питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Згідно діючого процесуального законодавства, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

В контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім».

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тобто, коли сторони стверджують те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше: йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге: слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення ЄСПЛ у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

ЄСПЛ далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, «Булут проти Австрії» (Bulut v. Avstria), рішення ЕСПЛ від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та «Томан проти Швейцарії» (Thomann v. Switzerland), рішення ЄСПЛ від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення ЄСПЛ «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Тобто, у кожній конкретній справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява №16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, довела на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проте, заяви ОСОБА_1 та ТОВ «Злагода» про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. не свідчать про упередженість або необ`єктивність суддів.

Більше того, в даному випадку предметом апеляційного оскарження є рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2025 року, апеляційне провадження було відкрито 01.07.2025 року і 11.07.2025 року, відповідно до поданих апеляційних скарг.

Усі доводи, що викладені заявниками у заявах про відвід зводяться до незгоди з постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року.

Разом з тим, відповідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Апеляційний суд роз`яснює, що у разі незгоди з судовим рішенням, учасники справи мають право його оскаржити у встановленому законом порядку.

Таким чином, враховуючи, що заявники не надали доказів на підтвердження доводів заяв, які б свідчили про наявність об`єктивних, дійсних обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, посилання заявника не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи, та зводяться до припущень і є безпідставними, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 та ТОВ «Злагода» в задоволенні заяви про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

З огляду на викладені обставини та у відповідності до вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України, цивільна справа підлягає передачі до канцелярії Одеського апеляційного суду для вирішення питання про відвід суддів іншим суддею, який не входить до складу суду і якому не може бути заявлено відвід.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 36, 39, 40, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Заяви ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» про відвід суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. визнати необґрунтованими.

Цивільну справу № 500/2395/18 за позовом ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Селянського (фермерського) господарства «Чебана Петра Григорійовича», Селянського (фермерського) господарства «Ніколенко Ігор Степанович», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ягунов Дмитро Вікторович, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2025 року, - передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для вирішення питання про відвід суддів іншим суддею, який не входить до складу суду і якому не може бути заявлено відвід.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький