Провадження №2/760/77/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.,
при секретарі - Омельяненко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авістар», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Гембарська Світлана Іванівна про визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, припинення права власності та визнання права власності -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Авістар», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Гембарська С.І. про визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, припинення права власності та визнання права власності, в якому просить, з врахуванням позовної заяви у новій редакції:
- визнати протиправним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни від 19 червня 2018 року, індексний номер: 41679812, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу м. Києва Кударенко Віри Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41679812 від 19.06.2018 року 12:40:41, про державну реєстрацію права власності на квартиру в в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .;
- визнати протиправним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни від 05 січня 2024 року, індексний номер: 71028661, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Гембарської Світлани Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 71028661 від 05.01.2024 17:01:04, будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , припинивши право власності на квартиру ОСОБА_3 .;
- визнати право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за іпотекодержателем ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано ти, що 03.11.2008 між ПАТ КБ "Правекс-банк" та ОСОБА_4 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 891-004/08Ф в сумі 509 000, 00 грн. зі строком повернення до 03.11.2018, на підставі відсоткової ставки у розмірі 24,99 %.
Між ПАТ "КБ Правекс-банк" та ОСОБА_1 05 листопада 2018 року укладено договір іпотеки №891-004/08Ф.
Предметом іпотечного договору є нерухоме майно, а саме квартира в АДРЕСА_1 , загальною площею 67, 4 кв.м., жилою площею 46 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності.
Предмет іпотеки належить позивачу на праві приватної власності відповідно до реєстраційного посвідчення № 013594, виданого 19.08.2018 Київським міським бюро технічної інвентаризації на підставі договору дарування квартири від 31.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саприкіним В.М.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.06.2018 № 129273993, позивач дізналася, що запис про її право на предмет іпотеки було змінено за рішенням державного реєстратора № 41679812 від 19.06.2018, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко Вірою Миколаївною, в частині зміни Іпотекодержателя, і як наслідок була здійснена реєстрація права власності за предметом іпотеки за ОСОБА_2 .
Вказано, що із вказаної довідки вбачається, що рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки здійснено на підставі:
-дублікату договору іпотеки № 175 від 10.03.2017, виданого приватним нотаріусом Антиповою І. В. Київського міського нотаріального округу;
-свідоцтво про передачу заяви, серія та номер 62, видане 19.01.2018, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І.;
-договір відступлення права вимоги за договорами забезпечення серія та номер: 924, виданий 06.12.2017, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І.
Стверджує, що оскільки відчуження належної їй на праві власності квартири відбулося з порушенням умов іпотечного договору, вимог статей 203, 215, 514, 525, 526 ЦК України, статей 12, 33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», підпункту 1.18 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зокрема тому що у ТОВ "ФК "Авістар" не виникло право стягнення на предмет іпотеки за відсутності порушень позивачем виконання зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, позивачу не надсилалось жодного письмового повідомлення ні про заміну кредитора й іпотекодержателя, ані про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, продаж здійснено без її згоди як іпотекодавця за ціною, яка значно нижча за звичайну ринкову ціну на цей вид майна всупереч вимогам закону.
Також зазначено, що під час розгляду в суді даної справи предмет іпотеки було передано у власність іншої особи - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 4, виданого 05.01.2024, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С. І.; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7102861 від 05.01.2024 приватним нотаріусом Гембарською Світланою Іванівною, Київський міський нотаріальний округ.
Позивач вважає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2018 року за індексним номером 41679812 та від 05 січня 2024 року за індексним номером 7102861, протиправними та такими, що підлягає скасуванню. Вищенаведені обставини позбавлення іпотекодавця права власності на квартиру за оспорюваним договором купівлі-продажу, стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 09.08.2018 зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.
Ухвалою судді від 14.08.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
18.03.2020 до суду від представника АТ «Правекс банк» надійшов лист, де зазначено, що право вимоги за договором іпотеки №891-004/08Ф від 05.11.2008 було продано АТ «ПРАВКЕС БАНК» ТОВ «Фінансова компанія Авістар» відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.05.2017 між ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія Авістар», також надано завірену належним чином копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.05.2017 між ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія Авістар».
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2024, цивільну справу передано судді Усатовій І.А.
Протокольною ухвалою суду від 09.07.2025 прийнята позовна заява у новій редакції.
Ухвалою суду від 09.07.2025 накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Заборонено ОСОБА_3 та/або за її дорученням іншим особам у будь-який спосіб розпоряджатись (у тому числі, але не виключно: відчужувати, обтяжувати, передавати в заставу, оренду, вносити до статутного капіталу будь-яких суб?єктів господарювання) та використовувати (у тому числі, але не виключно: проникати до об`єкта нерухомого майна любим шляхом) квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_3 та/або за її дорученням іншим особам вчиняти дії щодо зміни, скасовування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22.09.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача подала заяву про слухання справи у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечувала.
На день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу (надалі - «ЦК») України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана умова відповідає змісту положень Договору про відступлення права вимоги.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається в силу дії ст. 525 ЦК України.
Згідно з частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, вимагати дострокового виконання основного зобов`язання і лише в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Матеріали справи не містять даних про направлення іпотекодержателем такої вимоги іпотекодавцю перед зверненням стягнення на предмет іпотеки.
Частиною 2 ст. 12 Закону «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Визначена у частині 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (така позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).
При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі.
За таких умов, предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.
З аналізу вказаних вище приписів закону, практики Верховного Суду, з урахуванням встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідачами не було дотримано положень ст. 12 та ст. 35 Закону «Про іпотеку».
Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а, отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.
Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника.
Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Приватний нотаріус КМНО Гембарська С. І. у рішенні про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 7102861 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна у рішенні № 41679812 від 19.06.2018 року вищевказаних вимог не дотримались.
Відповідач 1 не надавав до матеріалів справи копії повідомлення про вручення з номером трекінгу разом з описом вкладення на підтвердження отримання позивачем повідомлення від ТОВ "ФК "Авістар" про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків за договором про відкриття кредитної лінії № 891-004/08Ф від 03.11.2008 року та Договору іпотеки № 891-004/08Ф від 05.11.2018 року.
Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про направлення від імені ТОВ "ФК "Авістар" повідомлень чи вимог боржнику та відсутні копії повідомлення та документів, що підтверджували б його вручення/направлення позивачу.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2019 року у справі №306/2053/16-ц вказано, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та має бути проведена на момент такого набуття, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності взагалі не проводилась.
Позивач обрав спосіб захисту порушених відповідачами прав шляхом звернення з вимогою про скасування рішень державного реєстратора (приватного нотаріуса) про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, припинення права власності та визнання права власності.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Всупереч вимогам ст. 525 та ст. 526 ЦК України та умовам договору іпотеки, при належному виконанні позивачем умов кредитного та іпотечного договорів, без попереднього направлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання (згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», без попереднього направлення вимоги про усунення порушень, (передбаченої ст. 35 Закону України «Про іпотеку») а також письмового повідомлення про намір здійснити продаж предмету іпотеки, (передбаченого ст. 38 цього ж Закону), ТОВ "ФК "Авістар" відчужило предмет іпотеки за договором купівлі-продажу квартири.
Суд бере до уваги ч. 3 ст. 35 Закону «Про іпотеку», згідно з якою вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки, матеріали справи не містять жодної згадки щодо подібної небезпеки.
Аналіз ч. 2 ст. 38 Закону «Про іпотеку» розкриває мету повідомлення, про яке йдеться в частині 1 статті. Мова йде не про вимогу усунути порушення чи погасити достроково заборгованість, а про переважне право іпотекодавця купити предмет іпотеки. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення від іпотекодержателя про намір продати предмет іпотеки, особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.
Наведене також вказує на зловживання іпотекодержателем своїми правами та на його недобросовісну поведінку щодо реалізації порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.
Добросовісність покупця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як набувача права власності на предмет іпотеки спростовується обставинами справи й доказами, що є в матеріалах справи.
Отже, здійснення правочину купівлі-продажу предмету іпотеки відбулося з порушенням ним принципу добросовісності.
За встановлених обставин, спірний договір вчинено особою, яка передчасно, зловживаючи своїми правами іпотекодержателя, здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки з порушенням порядку позасудового врегулювання шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі та не мала на те інших підстав (повноважень), тобто вчинено без додержання вимог, встановлених Цивільним кодексом України, іншими актами цивільного законодавства, а також суперечить інтересам суспільства та моральним засадам.
Як наслідок, право власності іпотекодавця на квартиру грубо порушене, а відтак цей договір має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 203, а також ч. 3 ст. 215 ЦК України, як на тому і наполягає позивач.
За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
Беручи до уваги обставини фактичного непроживання позивача у спірній квартирі, яка вибувала з її володіння, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд дійшов висновку з точки зору реалізації принципів справедливості й ефективності судового рішення, що реалізація права власника на припинення права власності за відповідачами та визнання права власності за позивачем є належними способами судового захисту для даного спору. Натомість, задоволення позовних вимог позивача в повній мірі відновить його порушене право.
За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства за наявності таких прав.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у правовому складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (Постанова у справі № 923/196/20 від 20.07.2022).
Таким чином, право власності відповідача 2 виникло на підставі укладеного з відповідачем 1 договору купівлі-продажу предмету іпотеки, в свою чергу, право власності відповідача 3 виникло на підставі договору-купівлі продажу предмету іпотеки, укладеного з відповідачем 2.
Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та як наслідок визнання судом недійсними правочинів, на підставі яких рішення державних реєстраторів були прийняті.
Суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, вирішує, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі, що підлягала сплаті при поданні позову у розмірі 12 611,05 грн., а саме по 4 203, 68 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.3,4,5,7,8,9,10,11,12,13,17,43,49,55,76,77,78,79,80,81,88,141, 258,262,263, 264, 265, 268, 273,352 ЦПК України, суд
Визнати протиправним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни від 19 червня 2018 року, індексний номер: 41679812, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Кударенко Віри Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41679812 від 19.06.2018 року 12:40:41, про державну реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Визнати протиправним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни від 05 січня 2024 року, індексний номер: 71028661, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Гембарської Світлани Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 71028661 від 05.01.2024 року 17:01:04, про державну реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , припинивши право власності на квартиру ОСОБА_3 .
Визнати право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за іпотекодержателем ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнути з ОСОБА_2 (, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 4 203, 68 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 4 203, 68 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Усатова