Дата документу 17.12.2025 Справа № 337/4272/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4272/25 Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/807/2119/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Цокало Тетяна Михайлівна, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначала, що 07.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № .

Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5447470 та Кредитного договору № від 07.06.2021 ОСОБА_1 надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 83 324,00 гривень; строк користування 36 місяців; річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,70 % від суми кредиту.

Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, отже, кредитодавець свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

08.06.2021 права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 08.06.2021, позивач є новим кредитором ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 07.06.2021 з усіма наступними додатками та змінами.

Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості.

Умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті.

Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни.

Станом на 18.06.2025 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором № від 07 червня 2021 року, становить 124 589,16 грн., в т.ч.:

- заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 76 799,47 грн.;

- заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 11,83 грн.;

- заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 47 777,86 грн., що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками.

Посилаючись на зазначені обставини, представник АТ «ТАСКОМБАНК» просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № від 07 червня 2021 року в загальному розмірі 124 589,16 грн. та судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2025 року позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором № від 07 червня 2021 року в розмірі 76 799,47 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» Іванова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути судовий збір.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Паспорті Кредиту №5447470 (п.4), отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Матеріалами справи підтверджується, а представником відповідача не заперечується та не спростовується отримання та користування кредитними коштами з 2021 року. Оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, вважає, що у суду не було підстав вважати, що умови кредитного договору були порушені. Враховуючи вищевикладене, скаржник виснує, що судом здійснено власну калькуляцію отриманих позичальником коштів та самостійно визначено суму, що підлягає стягненню за кредитним договором № від 07 червня 2021 року, при цьому повністю проігноровано умови договору та виконання позичальником платежів (згідно доданого розрахунку заборгованості за кредитним договором). Тим самим, суд самостійно змінив структуру зобов`язання, укладеного між Банком та позичальником, чим втрутився у договір.

Щодо відкритого ТОВ «ФК «ЦФР» банківського рахунка у АТ «ТАСКОМБАНК» вказує, що Розділом 3 «Реквізити та підписи сторін» кредитного договору № від 07 червня 2021 року чітко визначено, що ТОВ «ФК «ЦФР» відкрило банківський рахунок в АТ «ТАСКОМБАК», саме тому у платіжній інструкції, які додані до позовної заяви, банком-отримувачем грошових переказів зазначається АТ «ТАСКОМБАНК».

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Цокало Т.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та Публічним акціонерним товариством "Таскомбанк" був укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10- 2016, згідно п. 2.1 якого Первісний кредитор (ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень") передає (відступає) новому кредитору (ПАТ "Таскомбанк") свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Звертає увагу, що за п. 9.2 умов договору, вбачається, що сторони погодили строк дії договору до 07.10.2017р. ОСОБА_1 було підписано 07 червня 2021 року заяву-анкету на отримання кредиту від ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", Паспорт кредиту від ТОВ «ФК«ЦФР», що разом становлять Кредитний договір № , відповідно до п. 2 якого ОСОБА_1 ознайомлена з кредитним договором до його укладення і згідна з усіма його умовами, примірник заяви і паспорт кредиту - нею отриманий та підписаний.

Кредитний договір № від 07 червня 2021 року не містить істотних умов договору щодо сплати процентів річних, сплати процентів місячних, комісій, відповідальності тощо. Крім кредитного договору № від 07 червня 2021 року, позичальник 19 липня 2021 року підписав Заяву-анкету на отримання послуг, паспорт кредиту № 5447470. Однак, паспорт кредиту, який підписаний відповідачем, в силу закону не є частиною кредитного договору, а є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця з інформування про можливі умови договору. (постанова Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20).

Зауважує, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому станом на 04.06.2024 року має сплатити кредитору заборгованість за тілом кредиту, який передбачений кредитним договором № у розмірі 89 324,00 грн. Інші нарахування не є законними.

ОСОБА_1 письмово не повідомлена про те, що права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що був укладений між ним та ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень", на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, було відступлено АТ "Таскомбанк".

На підтвердження передачі прав вимоги за вищевказаним кредитним договором позивачем не додано витягу з реєстру прав вимоги до вищевказаного договору № ТАСЦФР-10-2016.

Враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Зазначає, що фактично ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та АТ "Таскомбанк" на час укладення договору відступлення прав вимоги від 07 жовтня 2016 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора. Крім того, згідно п. 9.2 умов цього договору, строк дії договору закінчився 07.10.2017 р., тобто позивач втратив право на подання позову.

Позивачем не надано Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 р. із зазначенням розміру заборгованості за переданим зобов`язанням, позов не містить обґрунтування щодо суми стягнення заборгованості. У зв`язку з відсутністю даного Витягу, слід дійти висновку, що відсутній також розмір суми заборгованості за переданим зобов`язанням на момент подання позову.

Скаржник вважає, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, однак АТ "Таскомбанк" не набув прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 , що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися.

Учасники справи, будучи належним чином відповідно до вимог процесуального законодавства повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить із того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, сторони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційних скаргах, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності сторін, їх представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. При цьому, безпосередньо у кредитному договорі процентна ставка не зазначена. Тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Долучена до позову копія паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5447470 є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідачка фактично отримані кредитні кошти не повернула, в результаті чого виникла заборгованість по тілу кредиту у вказаному позивачем розмірі, яка не погашена позичальницею, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № . Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до умов Кредитного договору № від 07 червня 2021 року Позичальнику надано кредит в сумі 89 324,00 гривень, строк користування 36 місяців (п. 1.2).

Згідно з п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5447470, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК«ЦФР» редакція від 04.01.2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір.

Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту № 5447470 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2021 року складають єдиний кредитний договір.

Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5447470 Позичальнику надано кредит в сумі 89 324,00 гривень, строк користування 36 місяців; річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,70 % від суми кредиту.

Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту).

Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією (п. 8 Паспорта кредиту).

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредит відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі, а тому кредитодавець виконав свої обов`язки за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідач не оспорує, що вона підписала кредитний договір.

Станом на 18.06.2025 відповідач має загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 589 грн. 16 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 76 799,47 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 11 грн. 83 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 47 777 грн. 86 коп.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1ст. 526 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 08.06.2021 року, Позивач є Новим кредитором ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 07.06.2021 з усіма наступними додатками та змінами.

Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у додатку 1 до цього договору) із зазначенням Ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього договору (п. 2.2 Договору №ТАСЦФР-10-2016).

Відповідно до п. 3.1.1 договору №ТАСЦФР-10-2016 Первісний кредитор протягом кожного робочого дня передає захищеними каналами зв`язку Новому кредитору дані по позичальнику, за яким згідно даного Договору відбудеться відступлення прав вимоги, які були оформлені Первісним кредитором того ж робочого дня.

Право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом із правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ним права в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (п. 3.4 договору №ТАСЦФР-10-2016).

Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до позовної заяви.

Відповідно до пункту 9.2. договору цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Пунктом 9.4. договору визначено, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання - договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Таким чином, самим договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року передбачена пролонгація, тобто автоматичне продовження строку дії договору на кожен наступний рік, у разі відсутності у жодної зі сторін бажання на його розірвання. Сторонами цього договору не ініціювалося його розірвання, відтак він був діючим на дату відступлення права вимоги, а саме 08.06.2021.

Крім того, позивачем надано реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 08.06.2021, яким право вимоги за кредитним договором № попереднім кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 19).

Також матеріалами справи підтверджено факт здійснення оплати за відступлення права вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» (платіжна інструкція № №723866194 від 08.06.2021 про сплату коштів в сумі 4 366 958,84 грн. з призначенням платежу: перерахування коштів згідно договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, без ПДВ) (а.с. 29).

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 08.06.2021, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», до позивача АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги за кредитним договором № від 07.06.2021 року.

Таким чином, позивач набув права вимоги за кредитним договором № від 07.06.202 1року, укладеним між ТОВ ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 .

Договір відступлення є діючим, недійсним в судовому порядку не визнавався.

АТ «ТАСКОМБАНК», пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість, яка складається з основної суми кредиту та відсотків.

Обґрунтовуючи право вимоги позивач посилався на Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР».

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, роз`яснила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказані позивачем «Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Щодо посилань, що Паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору, відповідач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, слід вказати про те, що відповідно до змісту п. 8 Паспорту кредиту, споживач має право безкоштовно отримати копію проекту договору про споживчий кредит у письмовій чи електронній формі за своїм вибором: це положення не застосовується у разі відмови кредитодавця від продовження процесу укладання договору зі споживачем. Також, згідно цього ж пункту, зокрема, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеній в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Також, згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №393/126/20 про застосування норми права: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Таким чином, факт підписання відповідачкою паспорту кредиту не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за кредитним договором. Крім того, у паспорті кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий стан та сімейний стан, розмір доходів тощо, про що йшлося.

Таким чином, зазначений паспорт кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та має передувати укладенню кредитного договору з позичальником і сам по собі не може вважатися умовами кредитного договору чи його частиною до укладення основного договору про споживчий кредит.

Отже, інформацію викладену у паспорті споживчого кредиту не слід вважати умовами договору, а виключно інформацією про орієнтовні, приблизні, попередні умови договору (попередній проект договору), що мав бути укладений в майбутньому.

В кредитному ж договорі, підписаному відповідачкою, розмір відсотків не встановлений; Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» відповідачкою не підписані; інших документів підписаних відповідачкою, якими б визначався розмір відсотків позивача не надано, а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді нарахування відсотків, про стягнення яких просить позивач.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 08.06.2021, яким право вимоги за кредитним договором № попереднім кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «ТАСКОМБАНК» набуло право вимоги заборгованості до відповідача, де сума боргу становить 89 410,15 грн., сума кредиту - 89324 грн. (а.с. 19), а позивач просить стягнути суму боргу з відповідачки у розмірі 124 589,16 грн., розраховану без дотримання вимог закону та умов, погоджених з відповідачкою.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з відповідачки на користь позивача заборгованості за річними процентами (в т.ч. прострочена) 11,83 грн., заборгованості за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена) 47 777,86 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких підстав, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за фактично отриманою сумою кредитних коштів, яка відповідає заборгованості за тілом кредиту.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Тому, рішення суду слід вважати законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції в оскарженому рішенні з огляду на положення ст. 141 ЦПК України зазначив, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., що відповідає заявленій в позові сумі в розмірі 124 589,16 грн. Задоволеній сумі в розмірі 76 799,47 грн. буде відповідати такий розмір судового збору: 2 422,40 грн. х 76 799,47 грн. : 124 589,16 грн. = 1 493,22 грн. - який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте, у резолютивній частині рішення, зазначаючи розподіл судових витрат, вказав, що з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Тому, суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 269 ЦПК України необхідно буде здійснити заходи щодо виправлення вказаної описки.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Цокало Тетяна Михайлівна, залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко