судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ступак О. В.
до постанови Верховного Суду від 17 грудня 2025 року у справі № 519/1155/24 (провадження № 61-7730св25)
1. 17 грудня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду розглянув справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області, Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.
2. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в цій справі прийняв постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Родіонов Артем Володимирович, задовольнив частково, а постанову Одеського апеляційного суду від 20травня 2025 року змінив з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
3. З результатами вирішення судом касаційної скарги не погоджуюсь, а тому відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладаю свою окрему думку з таких міркувань.
Історія справи
4. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком
5. Заяву мотивував тим, що на його утриманні перебувають троє дітей його дружини ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
6. Вказує, що 25 лютого 2022 року він був мобілізований до Збройних Сил України і дотепер перебуває на військовій службі. Посилаючись на викладене, а також на приписи підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», якими передбачено можливість звільнення військовослужбовця з військової служби у разі перебування на його утриманні трьох і більше дітей, ОСОБА_1 просив суд встановити відповідний юридичний факт.
7. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 27 листопада
2024 року заяву задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_1 .
8. Суд уважав, що викладені у заяві обставини підтверджені достовірними доказами, а тому вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт перебування на його утриманні дітей дружини.
9. Постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року апеляційну скаргуМіністерства оборони України задоволено частково. Рішення Южного міського суду Одеської області від 27 листопада 2024 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років залишено без розгляду.
10. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки наявний спір про право.
11. На переконання суду, доведення факту перебування на утриманні дітей, пов`язане із настанням (існуванням) обставин, за яких їхній рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права та інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Суд уважав, що факт перебування дітей на утримані особи, яка не є їхнім батьком, не може встановлюватись у безспірному порядку, або за згодою лише матері дітей, або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.
12. Не погодившись із такою постановою, 17 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Родіонов А. В. подав касаційну скаргу, в якій просив її скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.
13. Касаційна скарга мотивована тим, що для отримання ОСОБА_1 правової підстави звільнення з військової служби необхідно встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Чинним законодавством України не передбачено обов`язку вітчима утримувати дітей дружини, а отже такий факт може бути встановлений судом.
Основні мотиви постанови Верховного Суду
14. Постановою від 17 грудня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Родіонов А. В., задовольнив частково, а постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року змінив з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
15. Свою постанову Верховний Суд обґрунтував тим, що апеляційний суд помилково послався на те, що встановлення факту перебування на утриманні заявника неповнолітніх дітей може мати негативні наслідки для їх біологічного батька - ОСОБА_6 , якого не було залучено до участі у справі.
16. Оскільки апеляційний суд не звернув уваги на те, що відомості про батька дітей ОСОБА_2 , у тому числі його прізвище, ім`я, по батькові, зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері), то Верховний Суд констатував, що в цьому випадку біологічний батько дітей наразі юридично не встановлений і його залучення до участі у справі є неможливим.
17. Водночас суд зауважив, що факт утримання дітей не біологічним батьком, а вітчимом у даному випадку не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.
18. Зокрема, суд урахував, що доведення факту утримання дітей вітчимом може бути пов`язаним із настанням (існуванням) обставин, за яких мати дітей не виконує (неналежним чином виконує) свої батьківські обов`язки, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси матері, зокрема, щодо наявності правового статусу одинокої матері, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. З огляду на зазначене, у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі матері у матеріальному забезпеченні (утриманні) дітей та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, а також її правового статусу одинокої матері, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Мотиви окремої думки
19. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного та безспірного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
20. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
21. Юридичні факти, за загальним правилом, можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
22. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.
23. Отже, однією з підстав неможливості встановлення юридичного факту судом загальної юрисдикції є наявність позасудового порядку його встановлення, що може передбачати можливість отримання особою документа, який посвідчує (підтверджує) факт, що має юридичне значення, в інший (не судовий) спосіб.
24. До того ж суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, прослідковується (вбачається) спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
25. У справі, яка переглядається, як суди попередніх інстанцій, так і Верховний Суд не висловили сумнівів щодо того, що факт перебування дітей на утриманні вітчима має для заявника юридичне значення (підтверджує його права та обов`язки) і не може бути встановлений в будь-якому іншому (крім судового) порядку.
26. Натомість підставою для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду стало переконання судів у тому, що в ситуації, яка склалася в цій справі, наявний спір про право.
27. Зокрема, апеляційний суд уважав, що такий спір виник між ОСОБА_1 (вітчимом дітей) та ОСОБА_6 (їхнім біологічним батьком).
28. Верховний Суд, у свою чергу, такий умовивід апеляційного суду спростував, звернувши увагу на те, що відомості про біологічного батька дітей внесені до актових записів відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері, у зв`язку із чим спору про право між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 немає.
29. Водночас суд касаційної інстанції зазначив, що спір про право наявний між заявником і матір`ю дітей щодо участі останньої у матеріальному забезпеченні (утриманні) дітей та/або ухилення від такої участі, а також її правового статусу одинокої матері.
30. Необхідно зауважити, що як суд апеляційної інстанції, так і Верховний Суд послалися на те, що факт утримання дітей не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.
31. Оскільки ані постанова суду апеляційної інстанції, ані постанова Верховного Суду не містять детальної відповіді на питання про те, яка саме загроза інтересам дітей може виникнути в разі задоволення заяви ОСОБА_1 , можна зробити висновок, що таку загрозу апеляційний суд пов`язував з порушенням прав та інтересів біологічного батька й необхідністю зберегти його правовий зв`язок з дітьми, а Верховний Суд - з обмеженнями прав матері, які, на його переконання, можуть виникнути в разі встановлення юридичного факту, про який йдеться в цій справі.
32. Насамперед, погоджуюсь з висновками суду касаційної інстанції у цій справі про те, що встановлення факту перебування дітей на утриманні вітчима не свідчить про існування спору з ОСОБА_6 , відомості про якого як про батька дітей були внесені до актових записів за вказівкою матері, оскільки приписи статті 135 СК України є так званою «юридичною фікцією», яка пов`язується з визнанням державою умовного факту, що не обов`язково ґрунтується на обставинах об`єктивної дійсності, то внесення відомостей про батька за вказівкою матері саме по собі не створює для такої особи (якщо вона взагалі існує) будь-яких прав і обов`язків.
33. Водночас категорично не згодна з висновком про те, що задоволення заяви ОСОБА_1 негативним чином вплине на обсяг прав і обов`язків матері дітей - ОСОБА_2 та інтереси самих дітей.
34. Моя позиція ґрунтується на такому.
35. Питання встановлення юридичних фактів, які є підставою для відстрочки від призову за мобілізацією або звільнення з військової служби, набуло неабиякої актуальності з моменту введення на території України воєнного стану та оголошення загальної мобілізації 24 лютого 2022 року, у зв`язку із чим неодноразово перебувало на вирішенні суду касаційної інстанції загалом та його постійно діючого колегіального органу зокрема.
36. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року розглянула справу № 201/5972/22 щодо встановлення факту одноосібного виховання дитини та, виходячи з невідчужуваності батьківських прав, зробила висновок про те, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного). Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
37. Саме в указаній постанові вперше було сформульовано висновок про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
38. Необхідно підкреслити, що вказані висновки Велика Палата Верховного Суду зробила щодо факту одноосібного виховання дитини, встановлення якого очевидно буде свідченням невиконання іншим з батьків своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, що, в свою чергу, може мати наслідки у вигляді позбавлення батьківських прав для останнього.
39. Отже встановлення факту одноосібної участі у вихованні та утриманні дитини впливає як на права і обов`язки того з батьків, хто належним чином не бере участі у вихованні дитини, так і самої дитини, найкращі інтереси якої, зазвичай, полягають у збереженні правового та емоційного зв`язку з обома батьками.
40. На моє переконання, такі висновки Великої Палати Верховного Суду помилково застосовуються при вирішенні справ за заявами про встановлення абсолютно іншого юридичного факту - факту перебування трьох або більше дітей на утриманні особи (не одноосібному утриманні). Про це, зокрема, свідчить зміст постанов від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23, від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23, від 04 грудня 2024 рокуу справі № 551/812/23, на які суд послався при розгляді цієї справи за скаргою ОСОБА_1 .
41. Необхідно нагадати, що в пункті 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачені окремі підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами або з інших поважних причин у період воєнного стану:
перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (абзац четвертий);
військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (абзац п`ятий).
42. Висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22, стосуються винятково підстави для звільнення з військової служби, визначеної абзацом п`ятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
43. Натомість підстава, наведена в абзаці четвертому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону, не пов`язується із самостійним чи одноосібним вихованням і утриманням військовослужбовцем дітей. Єдиною умовою для звільнення військовослужбовця зі служби крім установлення вказаного факту Закон визначає відсутність заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці.
44. За загальним правилом утримання дітей покладається на обох батьків дитини (стаття 180 СК України). Крім того, утримання дітей може здійснюватися й іншими особами (бабою, дідом, братом, сестрою, вітчимом, мачухою тощо) за їх бажанням (добровільно) чи в обов`язковому порядку на підставі закону.
45. Зокрема, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні (стаття 260 СК України).
46. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
47. Необхідно зауважити, що приписи статті 268 СК України стосуються обов`язку вітчима утримувати дітей за умови відсутності в них кровних родичів першого та другого ступеня спорідненості. Водночас законом не забороняється добровільне (за власним бажанням) утримання вітчимом дітей, навіть у випадку наявності в них матері, яка теж має змогу їх утримувати.
48. Таке утримання жодним чином не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків матір дітей, оскільки їхнє виховання, складовою якого є утримання, може покладатися (і зазвичай покладається) більше ніж на одну особу.
49. Наголошую, що встановлення факту, про який йдеться в заяві ОСОБА_1 , не пов`язується з доведенням обставини неналежного виховання та утримання дітей їхньою матір`ю, а зводиться до підтвердження факту участі в цьому процесі в тому числі і заявника, який, уклавши шлюб з ОСОБА_2 та створивши з нею сім`ю, взяв на себе відповідальність за цих дітей та обов`язок їх утримання.
50. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що встановлення факту перебування дітей, які ростуть без батька, на утриманні їхнього вітчима, з яким вони проживають однією сім`єю в одній квартирі, може суперечити їхнім якнайкращим інтересам, суди не встановили.
51. Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно сформував підхід, за якого найкращим інтересам дитини відповідає забезпечення її розвитку у стабільному, безпечному та спокійному середовищі, збереження зв`язків із сім`єю (за умови, що вона не є неблагополучною).
52. На моє переконання, встановлення факту утримання / виховання дітей вітчимом спільно з їхньою матір`ю за відсутності будь-яких її заперечень з цього приводу, не йде в розріз із забезпеченням розвитку дітей у стабільному, безпечному та спокійному середовищі та, тим більше, не свідчить про наявність спору між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які перебувають у шлюбі, щодо виховання дітей та мають посвідчення багатодітної сім`ї.
53. Верховний Суд неодноразово наголошував, що наявність спору про право має оцінюватися судами не формально, а з дослідженням усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення цього процесуального питання. Спір про право має бути реальним, а не гіпотетичним (див. пункти 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 367/252/24).
54. Оскільки факт перебування трьох або більше дітей на утриманні та факт самостійного виховання й утримання дитини суттєво відрізняються за правовими наслідками для матері дітей, то, на моє переконання, спір про право в справі, яка переглядалася Верховним Судом, відсутній і перешкод для розгляду заяви ОСОБА_1 у окремому провадженні немає.
55. Суди в цій справі встановили, що:
- ОСОБА_1 з 12 жовтня 2023 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 ;
- згідно з довідкою № 23 від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (діти) перебувають на обліку багатодітних сімей у відділі персоніфікованого обліку та надання пільг Управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області;
- після одруження із заявником ОСОБА_2 та її діти мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить ОСОБА_1 на праві приватної власності;
- згідно з довідкою № 289/13-14-24 від 24 квітня 2024 року ОСОБА_2 зареєстрована як безробітна в Южненському відділі Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості з 03 квітня 2024 року;
- згідно з довідкою від 29 липня 2024 року за № 943/9/1908 ОСОБА_1 за період з 01 березня 2022 року до 30 червня 2024 року отримав дохід у розмірі 806 135,10 грн;
- відповідно до характеристик, наданих директором ліцею № 1 Южненської міської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 підтримує зв`язок із закладом освіти, відвідує батьківські збори, приділяє належну увагу вихованню та навчанню підопічних, спілкується з класними керівниками.
56. Суд першої інстанції зазначені докази на підтвердження факту перебування дітей на утриманні заявника визнав належними та достатніми. Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, послався винятково на існування спору про право та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження відповідного юридичного факту не досліджував.
57. Оскільки відсутні передбачені законом перешкоди для розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування дітей на його утриманні в порядку окремого провадження, а саме відсутній спір між ним та матір`ю цих дітей у питаннях їх виховання та утримання, то вважаю, що у Верховного Суду були наявні всі підстави для скасування постанови Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Суддя: О. В. Ступак