ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1143/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/10031/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 27 липня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_3 (далі позивачка) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов обґрунтований тим, що сторони з 13 серпня 2016 року по 30 липня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Станом на теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання спільної дитини. Також, відповідач з 2023 року отримує заробітну плату і перебуває у Сполучених Штатах Америки, займається там підприємницькою діяльність та володіє транспортними засобами та нерухомим майном. Місячна заробітна плата становить 5000 доларів США, що в еквівалентно 207000 грн. Позивачка звертає увагу, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя придбало два автомобілі «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , однак відповідач продав ці два автомобілі і кошти залишив собі. Крім того, з 2023 року у сторін була домовленість про добровільну сплату аліментів відповідачем в розмірі 15000 грн щомісячно, однак така останнім не виконується.

У зв`язку з наведеним, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 15000 грн щомісячно, але не менше визначеного законом розміру, до досягнення дитиною повноліття, та 180000 грн заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2023 року по травень 2025 року.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 15000 грн, щомісячно, але не менше визначеного законом розміру, починаючи з 19 травня 2025 року та до досягнення повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

В серпні 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Кавійчик Віта Петрівна, звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, яка 02 вересня 2025 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду прийнята до розгляду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Кавійчик Віта Петрівна, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про розмір щомісячного доходу відповідача ґрунтуються на припущеннях. Аналіз податкової декларації ОСОБА_4 свідчить про те, що його загальний дохід за 2024 рік становить 21813 доларів США, з них дохід після оподаткування лише 17497 доларів США. Отже, середньомісячний дохід за 2024 рік становив приблизно 1458 доларів США, а не 5000 доларів США, як заявляла позивачка, чи 2600 доларів США, як помилково зазначив суд у своєму рішенні.

Крім того, відповідач не здійснює підприємницьку діяльність у США, а станом на 2025 рік є безробітним, не володіє і не контролює жоден вид корпорації та не володіє нерухомістю.

Також суд не врахував, що відповідач здійснював впродовж 2023-2025 років грошові перекази на рахунок позивачки та допомагав з витратами на утримання житла, в якому позивачка проживає з сином.

Звертає увагу на те, що відповідач не володіє автомобілями «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_3 , та «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки дані автомобілі були продані під час перебування сторін у шлюбі, а отримані кошти витрачені на потреби сім`ї.

Разом з тим, сторона відповідача вказує, що між сторонами фактично існувала домовленість про розмір аліментів на утримання сина у сумі 4000 грн щомісячно та за наявності можливості відповідач буде старатися перераховувати додаткові кошти на додаткові витрати дитини.

У зв`язку з наведеним відповідач просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше визначеного законом розміру, починаючи з 19 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

06 листопада 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від позивачки ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що сторона відповідача визнала факт перебування ОСОБА_4 в США, його повну і беззаперечну працездатність, відсутність будь-яких хвороб і утриманців. Тобто, ОСОБА_4 працює і отримує дохід, а посилання на малий дохід не відповідає дійсності.

Крім того, відповідач стверджує, що він сумлінно виконував свій батьківський обов`язок та протягом 2023-2025 рр. переказував кошти, однак на даний час позивачці важко одній утримувати сина. ОСОБА_7 навчається в приватній танцювальній студії, відвідує курси англійської мови, періодично хворіє, у зв`язку з чим переніс два оперативних втручання.

Звертає увагу на те, що за час шлюбу ОСОБА_4 без згоди позивачки продав два автомобілі та кошти залишив виключно собі, а не використав в інтересах сім`ї. Орієнтовна загальна сума коштів, які привласнив собі ОСОБА_4 , становить 22800 доларів США.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду оскаржується в частині задоволення позову про стягнення стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 15000 грн, щомісячно, (90000 грн за 6 місяців), що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2016 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року (справа №607/12417/24).

В цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим 19 липня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, який проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 06 травня 2025 року №43, ОСОБА_7 навчається у 2-А класі Тернопільської початкової школи №5 Тернопільської міської ради.

З довідки ФОП ОСОБА_8 №1 від 05 травня 2025 року видно, що ОСОБА_7 відвідує курси англійської мови у Навчальному центрі Smart, сума оплачених абонементів за навчання 2023-2025 навчальний рік становить 24000 грн.

З довідки ФОП ОСОБА_9 №б/н від 06 травня 2025 року слідує, що ОСОБА_7 з 01 вересня 2024 року по 06 травня 2025 року є учасником групи «Джаз-фанк» та навчається у приватній танцювальній студії Connect, щомісячна оплата 1000 грн.

Як вбачається із відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків за період з січня 2023 року по грудень 2025 року ОСОБА_3 отримувала дохід у вигляді заробітної плати у Тернопільському обласному клінічному перинатальному центрі «Мати і дитина» Тернопільської обласної ради та фізичної особи підприємця ОСОБА_10 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №427386399 від 17 травня 2025 року, ОСОБА_4 володіє часткою у квартирі загальною площею 51.9 кв.м. (у тому числі житлова площа 30.1 кв.м.) за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, згідно договору купівлі-продажу від 06 липня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мартюк Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №2778 слідує, що ОСОБА_4 продав частку у квартирі загальною площею 51.9 кв.м. (у тому числі житлова площа 30.1 кв.м.) за адресою АДРЕСА_2 . Ціна продажу квартири (1/1) становить 137027.00 грн.

Сторонами у даній справі визнано той факт, що станом на момент розгляду справи ОСОБА_4 перебуває в Сполучених Штатах Америки.

Разом з тим, згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2025 року №19/43709-25 вбачається, що ОСОБА_4 у період з 01 січня 2022 року по 02 травня 2025 року не перетинав кордон України.

Сторонами у даній справі визнано той факт, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 набуто у власність автомобілі: «Skoda Octavia», 2014 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., д.н.з. НОМЕР_2 , та «Hyundai І30», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.куб., д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях від 13 червня 2025 року №31/34/440/14 слідує, що ОСОБА_4 26 січня 2024 року перереєстровано на ОСОБА_11 транспортний засіб «Hyundai І30», 2012 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу за ціною 32000.00 грн та 01 лютого 2024 року перереєстровано на ОСОБА_12 транспортний засіб «Skoda Octavia», 2014 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу за ціною 15100.00 грн.

Згідно податкової декларації загальний дохід ОСОБА_4 за 2024 рік в Сполучених Штатах Америки становить 21813 доларів США, що становить 1458 доларів США в місяць.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

У відповідності до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною третьої статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Згідно із частинами 1-3 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини 1-2 статті 184 СК України).

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Аналогічні висновки викладено у постанові КСЦ у складі Верховного Суду від 27 травня 2020 року №712/4702/19.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_4 не бере участі в утриманні свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін проживає разом із матір`ю (позивачкою у справі) та перебуває на її утриманні, остання отримала дохід за 2024 рік в розмірі 225898.15 грн, що в середньому щомісяця становить 18824.84 грн, без врахування податків та зборів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини несе витрати, які збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки, комунальні послуги, навчання та інше.

При цьому, відповідачем не представлено належних доказів, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання своєму сину ОСОБА_6 .

Натомість, матеріалами підтверджено, що відповідач отримав загальний дохід за 2024 рік в Сполучених Штатах Америки в розмірі 21813 доларів США, що становить 1458 доларів США щомісяця.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що відповідач має можливість надавати допомогу малолітній дитині.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи відповідача про те, що транспортні засоби ним відчужено в інтересах сім`ї, оскільки такий продаж вчинено за ціною, яка в більш ніж 10 разів менше середньоринкової.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2024 року ОСОБА_4 реалізував автомобіль «Hyundai І30», 2012 року випуску, за ціною 32000.00 грн, що за курсом НБУ (37.58 грн за 1 долар США) становило 851.51 доларів США. Також, 01 лютого 2024 року ОСОБА_4 відчужив автомобіль «Skoda Octavia», 2014 року випуску, за ціною 15100.00 грн, що за курсом НБУ (37.56 грн за 1 долар США) еквівалентно 402.02 доларів США.

Також матеріали справи не містять даних про те, що позивачка надавала згоду на такий продаж автомобілів та що отримані кошти відповідач використав в інтересах сім`ї.

Згідно відомостей з офіційного сайту «Судова Влада» вбачається, що 05 червня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Вищевказані обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про наявність спору між сторонами щодо відчуження зазначених транспортних засобів, зокрема щодо їх вартості та вигодонабувача.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , регулярно відвідує заняття з хореографії та англійської мови, шкільний заклад освіти, планові та позапланові медичні огляди.

Визначений судом розмір аліментів в сумі 15000.00 грн в місяць у перерахунку становить близько 355.00 доларів США та становить менше ніж частина від місячного заробітку ОСОБА_4 , який він отримував в 2024 році (1458 доларів США), що не є надто обтяжливим для відповідача.

Колегія суддів враховує, що тривале перебування ОСОБА_4 за межами України (з 2023 року по теперішній час), зокрема в Сполучених Штатах Америки, потребує значних витрат, що, на думку суду, свідчить про наявність у відповідача доходів та, відповідно, належне матеріальне становище. Крім того, ОСОБА_4 перед розірванням шлюбу із ОСОБА_3 відчужив два автомобіля та є особою працездатного віку.

Відповідно до відкритих джерел в мережі Інтернет, мінімальна заробітна плата у США становить приблизно 7.25 доларів США на годину на федеральному рівні, у штаті Іллінойс, де проживає відповідач - близько 15 доларів США на годину, що може становити близько 2600 доларів США на місяць.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж рекомендований мінімальний розмір, а зважаючи на відсутність доказів непрацездатності відповідача, при належній організації своєї зайнятості на повний робочий день сума аліментів в розмірі 15000.00 грн, що у перерахунку становить близько 355.00 доларів США, не буде надто обтяжливим для нього.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 15000.00 грн, щомісячно, є обґрунтованим, оскільки така сума буде достатньою для навчання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку малолітньої дитини.

Доводи відповідача про те, що він станом на 2025 рік він є безробітним колегія суддів відхиляє, оскільки відсутні належні докази на підтвердження вказаного. Більше того, в матеріалах справи відсутні відомості, що відповідач з метою працевлаштування звертався до компетентних органів у Сполучених Штатах Америки та йому було відмовлено у цьому.

Твердження апелянта про те, що судом не враховано грошові перекази за 2023-2025 роки, які він здійснював, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки оскаржуваним судовим рішення вирішено стягувати аліменти від дня пред`явлення позову, а не за попередній період.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у заяві про перегляд заочного рішення, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 22 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді