УХВАЛА

25 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 760/7914/24

провадження № 61-15509ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Тітовим Олегом Михайловичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути на свою користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей у розмірі 595 350,00 грн.

2. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей за період

з 01 лютого 2023 року по 30 березня 2024 року у розмірі 595 350,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

3. Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

4. Не погодившись з указаними рішеннями адвокат Крикунов О. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

5. Постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Крикунова О. В. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2024 року у частині розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, яка підлягала стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінено, зменшено її розмір з 595 350,00 грн до 380 635,50 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційну скаргу адвоката Крикунова О. В. в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року задоволено. Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 19 грудня 2024 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви адвоката Тітова О. М. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

6. 14 жовтня 2025 року через засоби поштового зв`язку на адресу Київського апеляційного суду адвокатом Тітовим О. М. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000,00 грн.

7. Ухвалою від 14 листопада 2025 року Київський апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , у інтересах якої діє адвокат Тітов О. М., про ухвалення додаткового рішення.

Узагальнені доводи касаційної скарги

8. 09 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , у інтересах якої діє представник - адвокат Тітов О. М., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року, а заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

9. Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

10. Судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норм процесуального права, викладених у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16, 13 грудня 2023 року в справі № 907/850/22,

від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19, від 27 січня 2022 року у справі

№ 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21, від 19 лютого

2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 23 квітня 2025 року в справі № 542/937/23, від 28 травня 2025 року у справі №492/800/23.

Позиція Верховного Суду

11. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

12. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

13. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі

№ 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого

2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі

№ 922/3289/21.

14. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

15. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

16. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

17. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тітов О. М., на постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня

2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

18. Ухвала мотивована тим, що предметом позову є вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 595 350, 00 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн), а тому судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

19. Отже Верховний Суд вже визначив, що судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

20. Оскільки оскаржуване судове рішення (ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення), як невід`ємна частина рішення у справі № 760/7914/24, ухвалено у справі, з ціною позову що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за загальним правилом таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

21. Касаційна скарга на ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у цій справі підлягали б касаційному оскарженню.

22. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

23. Відмова у відкритті касаційного провадження у справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

24. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

25. Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

26. З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке не підлягає касаційному оскарженню, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі.

27. Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19,

пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 , подану адвокатом Тітовим Олегом Михайловичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак О. М. Осіян Н. Ю. Сакара