Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 936/1732/25

Провадження № 2/936/397/2025

30.12.2025 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі

головуючого - судді Павлюк С.С.

з участю секретаря с/з Щербей А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець у спрощеному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Повідайчик Віктора Івановича поданого в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2025 представник позивача звернувся в суд із позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача покликається на те, що 28.08.2025 ОСОБА_3 (онуці позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням виконавчого комітету №107 Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дане рішення виконкому було прийнято у зв`язку із тим, що батько дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 захищаючи Батьківщину, а від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків, малолітня дитина ОСОБА_3 була відібрана, без позбавлення її батьківських прав згідно рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10.07.2025. Стверджує, що на підставі наказу Служби у справах дітей Ярунської сільської ради від 12.05.2025 за №16, малолітню дитину ОСОБА_3 передано під особисту відповідальність дідусю ОСОБА_1 . Крім того, рішенням виконавчого комітету Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 12.11.2025 за №653 над малолітньою ОСОБА_3 встановлено опіку, та призначено опікуном ОСОБА_1 . Пунктом 5 цього рішення визначено місце проживання дитини біля її опікуна за місцем його проживання в АДРЕСА_1 . Стверджує, що позивач самостійно здійснює утримання дитини, зокрема забезпечує її одягом та харчуванням, належними умовами для виховання та гармонійного розвитку, а також несе витрати щодо купівлі інших необхідних речей. Відповідач із часу влаштування дитини в сім`ю позивача (12.05.2025) участі в матеріальному утриманні дитини не приймає. Позивач не в змозі самостійно здійснювати витрати по утриманню дитини, а відповідач проживає окремо та добровільно надати позивачу допомогу на утримання своєї дочки відмовляється, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в матеріальному утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Крім того, посилається на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача із питанням щодо утримання дитини, проте остання на його звернення не реагує, мотивуючи тим, що буде виконувати тільки рішення суду. Із огляду на наведене, просить постановити судове рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частин з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на користь позивача 15378,00 грн суму аліментів за шість місяців до дати звернення із позовом до суду.

10.12.2025 винесено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте надали до суду заяву, в якій просили справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло.

Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини своєї неявки в судове засідання, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 30.12.2025 прийнята відповідна ухвала.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 27.05.2025, актовий запис №1, вбачається, що ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , в графі «батько» вказано « ОСОБА_4 », в графі «мати» - « ОСОБА_2 ».

Батько дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при захисті Батьківщини від нападу російської агресії, місце смерті селище Підгородне Донецької області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.07.2023, виданим та зареєстрованим Виконавчим комітетом Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, відповідний актовий запис за №46.

Від матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малолітня дитина ОСОБА_3 була відібрана, без позбавлення матері батьківських прав згідно рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10.07.2025. Причиною відібрання дитини від матері стали факти ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та створення для дитини неналежних умов життя.

12.05.2025 наказом Служби у справах дітей Ярунської сільської ради від за №16, малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя с. Підполоззя Мукачівського району Закарпатської області та покладено персональну відповідальність за життя та здоров?я дитини на ОСОБА_1 ( дідуся дитини).

28.08.2025 ОСОБА_3 (онуці позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням виконавчого комітету №107 Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 12.11.2025 за №653 над малолітньою ОСОБА_3 , встановлено опіку, опікуном призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Пунктом 5 цього рішення визначено місце проживання дитини біля її опікуна за місцем його фактичного проживання в АДРЕСА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що у період із 12.05.2025 і станом на момент подання даної позовної заяви дитина повністю перебуває на утриманні позивача, позивач є опікуном малолітньої дитини, яка доводиться йому рідною онукою та проживає разом з ним.

Мама дитини ОСОБА_2 , яка проживає в селі Токарів, Звягельського району Житомирської області, не піклується та не цікавиться життям доньки та не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, вона з дитиною не спілкується, не цікавиться життям і здоров`ям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

За таких обставин позивач вимушений в повному обсязі взяти на себе питання по утриманню, вихованню та лікуванню малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.72 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, утримувати малолітню дитину.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сімейне законодавство України також закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав: доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Матеріалами справи з`ясовано, що на теперішній час малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з позивачем, на сьогоднішній день знаходиться на утриманні дідуся ОСОБА_1 (позивача), він виступає її опікуном, а відповідно і одержувачем аліментів на дитину позбавлену батьківського піклування. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям дитини та її вихованням не цікавиться.

Із огляду на наведене, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від матері дитини, яка повинна виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує матеріальне становище відповідача, яка є працездатною особою та не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачкою позивачу аліментів на утримання дитини судом не встановлено.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені у справі обставини, керуючись принципами законності, справедливості та розумності, а також оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за останні шість місяців в розмірі 15378, 00 гривень, суд зазначає таке.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів за минулий час, може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги сторони позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач вживав до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

Таким чином, підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період, а саме за останні шість місяців, відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.141, 263-265, 274-279, 280, 353, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача - адвоката Повідайчик Віктора Івановича поданого в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 09.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Павлюк С.С.