Номер провадження: 22-ц/813/7551/25
Справа № 522/759/25-Е
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргиГоловного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2025 року у складі судді Донцова Д.Ю.,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, відповідно якої просив стягнути з Державного бюджету України на його користь суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.07.2023, слідчим відділом ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, було розпочате кримінальне провадження № 0000441, в якому за версією поліції ОСОБА_2 є підозрюваним у вчиненні злочину, передбачений ст. 190 КК України. Процесуальним керівником значилась Малиновська окружна прокуратура м. Одеси. В межах кримінального провадження № 0000441 слідчим СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Недельчевим І.Ф., іншими слідчими групи, за дозволом процесуального керівника, безпідставно, без ухвали слідчого судді вилучені транспортні засоби які належали Позивачу на праві приватної власності а саме:

1. автомобіль марки «Volvo FH 500», д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від нього;

2. автомобіль марки «Volvo FH13.500», н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 та ключі від нього;

3. автомобіль марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI», з державним номерним знаком НОМЕР_6 ;

4. напівпричеп марки «Koegel SWCT 24», н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ;

5. XF. напівпричеп марки «WIELTON NS34ST», з державним номерним знаком НОМЕР_9 .

Ухвалами слідчих суддів Малиновського районного суду м. Одеси в задоволені клопотання слідчого та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про накладення арешту на зазначені транспортні засоби відмовлено.

Ухвалами Одеського апеляційного суду - ухвали слідчих судді залишено без змін. Суди неодноразово звертали увагу та встановили в своїх рішеннях, що в зазначеному кримінальному провадженні підозрюваною особою є ОСОБА_2 , однак власником вилучених транспортних засобів є інша особа ОСОБА_1 , який не має до кримінального провадження жодного відношення.

Також, ухвалами слідчих суддів встановлені обставини, що ухвалами слідчих суддів не було дозволено вилучення транспортних засобів, а вказане майно не є предметами злочину. Враховуючи встановлені обставини рішеннями судів вбачається, що єдиною метою вилучення вантажного та іншого транспорту, було перешкоджання господарській діяльності та нанесення моральної шкоди.

Представник позивача зазначає, що підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди є неправомірні дії слідчого СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Недельчева І.Ф. інших слідчих групи, прокурорів, що призвело до незаконного вилучення майна та позбавлення права власності, перешкоджання господарської діяльності, тиск на господарську діяльність. У зв`язку з тим, що Позивач зазнав та зазнає моральних страждань, які були викликані свавільним нехтуванням його прав, неправомірністю дій зазначеного слідчого під час здійснення кримінального провадження №0000441. Позивач був вимушений нервувати, перебувати у стані постійної невизначеності, боятися за своє майно.

Розмір моральної шкоди, завданої позивачу оцінює в 3 000 000 гривень, адже допущеним беззаконням слідчих та прокурорів щодо безпідставного позбавлення права власності завдано значних моральних страждань, що вплинуло на психологічний та фізичний стан Позивача. Беззаконня яке вчинено слідчими та прокурором від імені Держави, викликало безмежне розчарування.

Необґрунтованість рішень та бездіяльності працівників правоохоронних органів, встановлена судовими рішеннями, підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, в тому числі і у позивача, негативного ставлення до даних структур. (т. 1, а.с. 1 5)

Позиція учасників справи в суді першої інстанції

Представник третьої особи Державної казначейської служби Недошовенко А.О. в поясненнях на позовну заяву просила відмовити у задоволені позову, з огляду на наступне.

Окремі юридичні особи, в тому числі, Одеська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Одеській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, тому будь-які виплати, зокрема відшкодування завданої моральної шкоди, повинно здійснюватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань. Тобто, при встановленні судом дійсного спричинення позивачу шкоди, стягнення повинно проводитись не з Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Позивачем необґрунтовано завищено розмір шкоди, що на його думку, підлягає відшкодуванню на його користь. Так, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування, зокрема моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Так, позивач обмежується лише загальними посиланнями, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, слідчих групи, прокурорів Одеської обласної прокуратури йому було завдано моральної шкоди і не надає суду жодних доказів про її наявність. Крім того, жодних доказів на підтвердження того, що по відношенню до нього був здійсненний фізичний чи психічний вплив та в чому він виражався не надає. Отже, Казначейство вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, завищеними та не підлягають задоволенню. (т. 1, а.с. 55 58)

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Ракович М.М. надав суду відзив на позовну заяву, відповідно якого у задоволенні позову просив відмовити, виходячи з наступного.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач , який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі за вимогами ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, є дії (бездіяльність) відповідачів, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, наявність такої шкоди та причинно наслідковий зв`язок між поведінкою за заподіянням шкоди, які повинен довести саме позивач, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Проте позивачем у цій справі усупереч наведених норм не доведено ані протиправної бездіяльності (чи дій) обласної прокуратури та її посадових осіб, ані наявності шкоди, ані причинний зв`язок, між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність , через що вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню.

Жодних належних та допустимих доказів протиправності/ неправомірності дій (чи бездіяльності) прокуратури та її посадових осіб, позивачем відповідно до положень ст. 81 ЦПК України не надано, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування шкоди, завданої нібито органами прокуратури.

Слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва прокурорів Малиновської окружної прокуратури м. Одеси здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за фактом заволодіння ОСОБА_2 чужим майном шляхом обману, вчиненим за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, за ч. 4 ст. 190 КК України, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину. У вказаному кримінальному провадженні 20.12.2023 повідомлено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину. У подальшому, 27.04.2024 слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000332 за ч. 5 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів правового характеру до малознайомих йому осіб, які біля бізнес центру «Наше Діло» за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, під приводом купівлі зернових культур, шляхом обману заволоділи його грошовими коштами у сумі 67 000 доларів США. Процесуальне керівництво в указаному кримінальному провадженні також здійснювалось прокурорами Малиновської окружної прокуратури м. Одеси. Надалі, постановою процесуального керівника від 29.04.2024 матеріали досудових розслідувань в кримінальних провадженнях №0000441 та №0000332 об`єднано в одне провадження за №0000441 від 06.07.2023 за ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування, на виконання доручення слідчого, отримано інформацію від УМП ГУНП в Одеській області про те, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень можливо причетні ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а саме: що останні зловживаючи довірою присвоювали собі грошові кошти за зернові культури інших осіб. Згідно відповіді на окреме доручення слідчого, працівниками УМП ГУНП в Одеській області встановлено, що ОСОБА_2 разом зі своєю родиною користуються транспортним засобом марки «VOLVO FH 500», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказані обставини давали підстави вважати, що у транспортному засобі марки «VOLVO FH 500», д.н.з. НОМЕР_1 , можуть зберігатися: викрадені грошові кошти, маршрути пересування, товарні накладні, чорнові записи, бухгалтерія, інша номенклатура, а також предмети, знаряддя та засоби спеціально пристосовані для вчинення шахрайств, телефони, сім-картки мобільних операторів, банківські картки, комп`ютерна техніка або інші речі, що могли використовуватись для здійснення шахрайств.

Тимчасове вилучення майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. На той час досудове розслідування тривало, встановлювалися всі обставини кримінального правопорушення та особи, які можуть бути причетними до його вчинення.

Отже, у даному випадку, враховуючи те, що ОСОБА_2 підозрювався за ч. 4 ст. 190 КК України, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину, який передбачає конфіскацію майна, існувала об`єктивна можливість конфіскації або спеціальної конфіскації майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Надалі, за наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000441 від 06.07.2023 до Малиновського районного суду м. Одеси 21.05.2024 скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 190 КК України. Судовий розгляд обвинувального акту наразі триває. При цьому, слід зауважити, що позивач ОСОБА_1 жодного статусу у кримінальному провадженні №0000441 не має. Відтак, підсумовуючи викладене, необхідно зазначити, що сам факт вчинення слідчим та прокурором процесуальних дій, визначених кримінальним процесуальним законодавством, зокрема, тимчасове вилучення майна, а також відмова суду у задоволенні клопотань слідчого під час здійснення досудового розслідування, чи у задоволенні апеляційних скарг прокурора на ухвали слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотань у кримінальному провадженні, не свідчать про протиправність таких дій слідчого чи прокурора.

Таким чином, позивачем не доведено протиправність дій (бездіяльність) Одеської обласної прокуратури чи її посадових осіб під час здійснення повноважень, передбачених нормами Кримінального процесуального Кодексу України, у кримінальних провадженнях.

У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо наявності такої шкоди, обмежившись наведенням витягів із законодавчих актів та констатації свого морального стану, які не підтверджені жодними фактичними обставинами.

При цьому, одне лише вербальне посилання позивача на спричинені моральні страждання не є належним доказом заподіяння моральних страждань. У той же час, відшкодування моральної шкоди має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України. Позивачем, окрім цього, також не зазначено з яких саме об`єктивних міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Отже, підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн відсутні.

Не доведений позивачем й причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів, зокрема, Одеською обласної прокуратури чи її службових осіб, та шкодою, на якій наполягає позивач, якщо припустити наявність цієї шкоди. (т. 1, а.с. 65 71)

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Бушилова Ю.О. в письмових поясненнях просила у задоволені позовних вимог за цивільним позовом відмовити у повному обсязі, в обґрунтування чого зазначено наступне. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Проте позивачем у цій справі усупереч неведених норм не доведено ані протиправною бездіяльності (чи дій) ГУНП в Одеській області, ані наявності шкоди, ані причинний зв`язок, між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність, через вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню.

Представник відповідача, зазначає, що виходячи з додатків до позовної заяви, ГУНП в Одеській області звертає увагу на недостатність таких доказів для притягнення до цивільної відповідальності, оскільки вони у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, що є підставою та надає право на отримання відшкодування, що входять до предмета доказування у даній справі.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Крім того, представник зазначає, що розрахована сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн. не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, та є набагато більше, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Тобто, суд у разі задоволення позовних вимог має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Водночас, зазначено, що на сьогоднішній день відсутнє жодне рішення суду, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП в Одеській області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП на сьогоднішній день є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на підставі ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». (т. 1, а.с. 113 117, 124 128, 135 139)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 100000 гривень; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Орган досудового розслідування провівши обшук на підставі ухвал слідчого судді, безпідставно вилучив транспортні засоби. Відповідно ухвал слідчих суддів про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту зазначено, що вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді крім того, жодним чином не обґрунтовано, що транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтоване. Арешт майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна. Зазначені ухвали залишились без змін в судді апеляційної інстанції, в обґрунтування чого зазначено, що не обґрунтовано можливості (необхідності) використання транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, так як позивачем не доведено та не надано доказів відповідно до положень ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження заявленого розміру заподіяної моральної шкоди, оскільки за рахунок відшкодування моральної шкоди особа не має отримувати необґрунтований дохід та зловживати правом на відшкодування.(т. 1, а.с. 153 170)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Одеська обласна прокуратура та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги

У апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області обґрунтована тим, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків щодо неправомірності дій органу досудового розслідування, зокрема судом не взято до уваги положення ст. 167 КПК України при прийнятті рішення. Усе майно вилучалося не безпідставно, оскільки слідчим на проведення кожного обшуку у справі була отримана ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку. Транспортні засоби, належні позивачу, було тимчасово вилучено в порядку, визначеному ст. 167 КПК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні в порядку ст. 98, 100 КПК України та щодо кожного вилученого речового доказу в порядку ст. 171 КПК України направлено клопотання про накладення арешту на вилучене майно слідчому судді. Отже, органом досудового розслідування було повністю дотримано процесуальний порядок тимчасового вилучення майна та накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, визначений КПК України.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно надав оцінку діям органу досудового розслідування та прокуратури. Позивачем не надано жодного доказу щодо неправомірності тимчасового вилучення майна та оскарження його в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, а суд прийшов до такого висновку на підставі того, що слідчим суддею було відмовлено слідчому в арешті вилученого майна, що суперечить нормам кримінального процесуального законодавства.

Доводи скарги Головне управління Національної поліції в Одеській області також мотивує тим, що суд першої інстанції не вмотивовано розмір суми відшкодування моральної шкоди та не встановлено причинно наслідкового зв`язку між діями органу досудового розслідування та наявністю шкоди. Позивачем жодним чином не доведено спричинених йому страждань чи переживань, такі твердження нічим не підтверджуються, а заявлена сума моральної шкоди є безпідставною з огляду на відсутність будь яких розрахунків її розміру. (т. 1, а.с. 177 185)

У апеляційній скарзі Одеська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов безпідставного висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачу 100000 грн. моральної шкоди, заподіяної вилученням майна через відмову судом у задоволенні клопотань про його подальший арешт, в той час, як у кримінальному провадженні не встановлено незаконності такої процесуальної дії органу досудового розслідування. Суд надав невірну оцінку ухвалам суду про відмову у задоволенні клопотань про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, через що дійшов невірного висновку щодо безпідставного вилучення органом досудового розслідування транспортних засобів під час обшуку. Суд дійшов також необґрунтованого висновку щодо протиправності тимчасового вилучення органом досудового розслідування майна, в той час як позивачем такі дії у кримінально-правовій процедурі не оскаржувались та відповідно у кримінальному провадженні протиправними не визнавались.

Зазначає, що за відсутності неправомірності дій органу досудового розслідування та прокуратури, доведеності позивачем наявності моральної шкоди та її розміру, а також причинного зв`язку між такими діями, суд першої інстанції безпідставно вказав про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Позивачем ані до позовної заяви, ані під час розгляду справи не надано жодного належного та допустимого доказу наявності моральної шкоди та її розміру, а судом відповідно не встановлено у чому саме вона полягала та якими доказами вона підтверджується, окрім лише одного вербального зазначення позивачем про її наявність та викладення норм права, якими він керувався при поданні позову. (т. 1, а.с. 197 202)

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2025 року змінити, стягнути з Державного бюджету України на його користь суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 (три мільйони) грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щорозмір моральної шкоди, позивач оцінює в 3 000 000 гривень, адже допущеним беззаконням слідчих та прокурорів щодо безпідставного позбавлення права власності завдано значних моральних страждань, що вплинуло на психологічний та фізичний його стан. Зокрема, беззаконня, яке вчинено слідчими та прокурором від імені Держави, викликало

безмежне розчарування. Фактичне позбавлення можливості користуватися своїм майном спричинило відчути повної безпорадності, несправедливості та глибокого приниження. Кожен день очікування повернення власності перетворювався для позивача на випробування, супроводжувався тяжкими роздумами, страхом за подальшу долю транспортних засобів, невпевненістю у завтрашньому дні. Тривалий час власник перебував у стані постійного емоційного напруження. З`явилося безсоння, дратівливість, тривожність, що вкрай негативно вплинуло на загальний стан здоров`я та працездатність. Постійне відчуття несправедливого ставлення з боку органів влади руйнувало душевну рівновагу, призводило до емоційного виснаження, втрати нормальних життєвих орієнтирів та погіршення стосунків у соціальному та сімейному оточенні. Спричинені незаконними діями моральні страждання є глибокими, довготривалими та такими, що продовжують позначатися на житті власника навіть після припинення безпосереднього порушення судовим контролем.Ситуація ускладнювалася тим, що вилучено було не один чи два транспортні засоби, а п`ять які становили основу професійної діяльності Позивача. Це спричинило втрату можливості працювати, погіршення матеріального становища, руйнування планів та підрив соціальних і сімейних відносин. Таким чином, протиправні дії слідчих призвели до завдання позивачу тяжких і тривалих моральних страждань, що обґрунтовано оцінюються у 3 000 000 (три мільйони) гривень. (т. 1, а.с. 214 217)

Позиція сторін в апеляційному суді

Представник третьої особи Державної казначейської служби Печорська А.О. у відзиві на апеляційну ОСОБА_1 просила в її задоволенні відмовити.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 аналогічні доводам, викладеним у письмових поясненнях на позовну заяву, наданих в суді першої інстанції. (т. 2, а.с. 5 8)

Представник Головного управлення Національної поліції в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити в її задоволенні. Доводи відзиву здебільшого збігаються з доводами викладеними в апеляційній скарзі ГУ НП в Одеській області. (т. 2, а.с. 39 47)

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні представник ГУ НПУ в Одеській області Ясинецька Ю.А. підтримала доводи апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник Одеської обласної прокуратури прокурор Алябова О.Є. в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу прокуратури, та скасувати рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 11.12.2025 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив.

11.12.2025 від адвоката Танасогло О.М., діючого від імені ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття до установи суду.

Представник Державної казначейської служби у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Танасогло О.М., діючого від імені ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття до установи суду, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, адвокатом Танасогло О.М. не надано жодного доказу та мотивування неможливості прибуття до апеляційного суду. Крім того, з клопотанням про розгляд справи у разі неможливості прибуття до приміщення суду в режимі відеоконференції, адвокат також не звертався. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про розгляд справи до суду апеляційної інстанції також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що також не може вважатись поважною причиною.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляд, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні щодо можливості слухання справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ГУ НПУ в Одеській області, Одеської обласної прокуратури підлягають задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва прокурорів Малиновської окружної прокуратури м. Одеси здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненим за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину.

У подальшому, 27.04.2024 слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000332 за ч. 5 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів правового характеру до малознайомих йому осіб, які біля бізнес центру «Наше Діло» за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, під приводом купівлі зернових культур, шляхом обману заволоділи його грошовими коштами у сумі 67 000 доларів США. Процесуальне керівництво в указаному кримінальному провадженні також здійснювалось прокурорами Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.

Надалі, постановою процесуального керівника від 29.04.2024 матеріали досудових розслідувань в кримінальних провадженнях №0000441 та №0000332 об`єднано в одне провадження за №0000441 від 06.07.2023 за ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 по справі №521/4248/24 провадження №1-кс/521/925/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О. про проведення обшуку за кримінальним провадженням №0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано дозвіл слідчому СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 або іншому слідчому, який входить до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, або прокурору, який входить до групи процесуальних керівників у цьому кримінальному провадженні на проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLVO FH 13.500», державний номерний знак « НОМЕР_4 », яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Протоколом обшуку від 11.04.2024 слідчим СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Недельчев І.В. на підставі ухвали слідчого судді в ході обшуку транспортного засобу вилучив ключі від транспортного засобу, транспортний засіб VOLVO FH 13.500», державний номерний знак « НОМЕР_4 » VIN НОМЕР_5 .

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/1166/24 в задоволенні клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна, яке 11.04.2024 органом досудового розслідування було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме автомобіля марки «Volvo FH13.500», н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 та ключі від нього відмовлено. Автомобіль марки «Volvo FH13.500», н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 та ключі від нього - повернути власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого про відмову у задоволенні клопотання арешту встановлено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 28.03.2024, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний транспортний засіб - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 номер провадження:11-сс/813/836/24 апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали встановлено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна. Також, апеляційний суд враховує, що на теперішній обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023 вже направлений до суду 1-ої інстанції для розгляду по суті, отже вказане майно не мало вирішальне доказове значення у провадженні.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 по справі № 521/4241/24, провадження №1-кс/521/919/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про проведення обшуку у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР від 06.07.2023 року за №0000441 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано слідчим ВП №3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорам, включеним до складу групи прокурорів, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки VOLVO FH 500 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 по справі №521/17911/23, провадження№1-кс/521/1180/24 в задоволенні клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна, яке 13.04.2024 органом досудового розслідування було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме автомобіля марки «Volvo FH 500», д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключів відмовлено. Автомобіль марки «Volvo FH 500», д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від нього - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 27.03.2024, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний транспортний засіб - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 номер провадження:11-сс/813/837/24, апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 р. по справі № 521/4246/24, провадження №1-кс/521/924/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про проведення обшуку у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР від 06.07.2023 за №0000441 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано слідчим ВП №3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорам, включеним до складу групи прокурорів, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI з державним номерним знаком НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/1168/24 клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково. Накладено арешт на майно (із забороною відчуження, розпорядження, та користування), яке 11.04.2024 органом досудового розслідування було виявлено та вилучено під час обшуку автомобіля марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI» з державним номерним знаком НОМЕР_6 , який знаходився за адресою: Одеська область, м. Теплодар, вул. Комунальна, земельна ділянка 1-Г, а саме на: - грошові кошти у сумі 405 доларів, які запаковано до сейф-пакету НПУ WAR1550339: 1 купюра номіналом 5 доларів США з наступною серією: СК79711255В; 4 купюри номіналом 100 доларів США наступними серіями: НJ67890750A, HF96477919B, LF50702634A, KJ40513617A. В іншій частині клопотання відмовлено. Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI» з державним номерним знаком НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучений транспортний засіб не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 27.03.2024, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучений транспортний засіб може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний транспортний засіб - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного транспортного засобу, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 р. номер провадження №11-сс/813/839/24 апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання автомобілю марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI», з державним номерним знаком НОМЕР_6 як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/977/24 клопотання слідчої СВ Відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про проведення обшуку в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково. Надано слідчим слідчого відділення Відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області Федоряєвій Карині Олегівні, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дозвіл на проведення обшуку напівпричепу марки «KOEGEL SWCT 24», з державним номерним знаком НОМЕР_10 , який перебуває у користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп?ютерної техніки, а також інших речей та предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 р. по справі №521/17911/23 провадження №1-кс/521/1179/24 в задоволенні клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна, яке 13.04.2024 року органом досудового розслідування було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме напівпричепу марки «Koegel SWCT 24», н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 відмовлено. Напівпричеп марки «Koegel SWCT 24», н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно не зазначено у переліку, яке планувалось відшукати слідством на підставі ухвали слідчого судді від 01.04.2024, крім того, жодним чином не обґрунтовано, що даний причіп є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що вилучене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтоване. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний напівпричіп - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт вказаного майна, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 номер провадження: 11-сс/813/838/24 апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 р. по справі №521/4237/24 провадження №1-кс/521/915/24 клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О. про проведення обшуку за кримінальним провадженням №0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено. Надано дозвіл слідчому СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 або іншому слідчому, який входить до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, або прокурору, який входить до групи процесуальних керівників у цьому кримінальному провадженні на проведення обшуку напівпричіпа марки «WIELTON NS34ST», державний номерний знак « НОМЕР_11 », яким користується ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп`ютерної техніки, а також предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства або інших речей, що можуть використовуватись для здійснення даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 р. по справі №521/17911/23 провадження№1-кс/521/1169/24 клопотання слідчої СВ Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Федоряєвої К.О., яке погоджено з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Поломаним Ю.С., про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000441 від 06.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволено частково. Накладено арешт на майно (із забороною відчуження, розпорядження, та користування), яке 11.04.2024 року органом досудового розслідування було виявлено та вилучено під час обшуку напівпричепу марки «WIELTON NS34ST», з державним номерним знаком НОМЕР_11 , який знаходився за адресою: Одеська область, м. Теплодар, вул. Комунальна, земельна ділянка 1-Г та під час особистого обшуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: - грошові кошти у сумі 18 гривень:18 купюр номіналом по 1 гривні наступними серіями: УВ 7332813, УР 6206506, УА 0672046, КА 8727778, РЗ 8041211, ТГ 9547807, РК 2074317, НОМЕР_12 , ТЗ 7535370, РВ 1363877, НЖ 3791353, НОМЕР_13 , УИ 3078335, УП 1090025, УТ 9113207, УП 5689407, НОМЕР_14 , НОМЕР_15 ; - грошові кошти у сумі 10 гривень: 2 купюри номіналом по 5 гривень наступними серіями: НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; - грошові кошти у сумі 20 гривень: 2 купюри номіналом по 10 гривень наступними серіями: ЮЗ 3451095, ХИ 8715337; - грошові кошти у сумі 260 гривень: 13 купюр номіналом по 20 гривень наступними серіями: ЕБ 4597024, ЕГ 5407951, ЕГ 8379047, ЕЖ 4171594, ЕБ 0973152, ЕЕ 1381139, ЕА 5526599, ЕБ 0602892, НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ; - грошові кошти у сумі 50 гривень: 1 купюра номіналом 50 гривень з наступною серією: АБ 7210323; - грошові кошти у сумі 8000 гривень: 40 купюр номіналом по 200 гривень наступними серіями: ХВ 5199936, УЕ2361506, ЄА 6935657, ВЖ 6269068, ГВ 1223051, ВЖ 8761196, ЕД 4375017, БР 7074357, ДГ 5532068, ГЕ 1801349, ЄЄ 7518590, EЖ 0896985, ЕГ 0884488, БН 4532213, ЕА 6923161, ЗВ 1270519, ГД 6023478, ДВ 5967182, ГВ 7713373, ЄБ 5688607, ЄЄ 7776273, ВД 3321661, ГЗ 9446148, ВИ 7299975, АН 2315104, АН 1324821, ЄА 6283915, ЄГ 7751050, EВ 6268766, EД 6941468, ЄИ 0546105, ДА 8006440, ЕД 5204611, ВК 2624652, Є3 0007133, EД 3632711, ГГ 0547279, ГБ 0810117, НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ; - грошові кошти у сумі 9 доларів США: 1 купюра номіналом 5 доларів США з наступною серією: PE 24338450 A; 4 купюри номіналом 1 долару США наступними серіями: B 27028293 C, B 12104222D, НОМЕР_25 , K 40609338 A. В іншій частині клопотання відмовлено. Напівпричеп марки «WIELTON NS34ST», з державним номерним знаком НОМЕР_11 та мобільний телефон марки «iphone 14 Pro», у прозорому чохлі IMEI 56332 з сім карткою НОМЕР_26 - повернуто власнику за належністю або уповноваженій ним особі.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання мобільного телефону, який був вилучений у гр. ОСОБА_1 та напівпричепу як доказу у даному кримінальному провадженні. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею встановлено, даний телефон та напівпричіп - належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (згідно документів, що містяться в матеріалах клопотання). Отже, арешт мобільного телефону та напівпричепу, у даному випадку, є втручанням у право мирно володіти своїм майном його власником, який до того ж не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України та ч. 1 ст. 5 КПК України, прокурором також не доведена мета забезпечення арешту, як конфіскація майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 номер провадження: 11-сс/813/834/24 Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури Поломаного Ю.С. залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишено без змін.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали зазначено, що колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що органом досудового розслідування не обґрунтовано можливості (необхідності) використання мобільного телефону, який був вилучений у гр. ОСОБА_1 та напівпричепу як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому, є слушними зауваження представника власника майна про те, що посилання прокурора про можливу конфіскацію майна є безпідставними, оскільки санкція ч. 4 ст. 190 КК України не передбачає такого виду додаткового покарання. Жодним чином не обґрунтовано, що дане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні або є майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом. Обставини, що зазначене майно може слугувати доказом є лише припущенням слідства та жодним чином необґрунтовано. Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами злочину, відсутні. Однак така формальна позиція сторони обвинувачення, яка відобразилася у посиланні на те, що існують безспірні підстави та підозри що вилучене майно є доказом злочину, було предметом кримінально протиправних дій, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості які можуть бути використані як докази факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження нічим не підтверджена та може свідчити про те, що стороною обвинувачення вживалися хоча б якісь додаткові процесуальні дії для підтвердження доказового значення вилученого майна.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що йому заподіяння моральна шкода неправомірними діями слідчого СВ ВП № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, а також інших слідчих та прокурорів, що призвело до незаконного вилучення майна під час здійснення кримінального провадження № 70000441, розпочатого 06.07.2023 за ст. 190 КК України відносно ОСОБА_2 . Позивач вказував, що у межах вказаного кримінального провадження слідчим за погодженням процесуального керівника безпідставно, без ухвали слідчого судді вилучені вантажні та інші транспортні засоби, які йому належали на праві приватної власності. При цьому, звертаючись з вимогами про відшкодування з державного бюджету України 3 000 000 грн моральної шкоди, позивач посилався на ухвали слідчих суддів, які залишені в силі судом апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні клопотань слідчого та прокурора Малиновської окружної прокуратури про накладення арешту на належні йому транспортні засоби, що за переконанням позивача свідчить про неправомірність вилучення його майна.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказана шкода була заподіяна останньому вилученням майна з урахуванням відмови суду у задоволенні клопотань про його подальший арешт.

Однак, з вказаними висновками суду першої інстанції не можливо погодитись, з огляду на наступне.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина шоста статті 1176 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша та друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду (частина 2 статті 236 КПК України).

При обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (частина сьома статті 236 КПК України).

Відповідно до частини першої статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої - третьої статті 168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку (частина перша статті 169 КПК України).

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (частина п`ята статті 171 КПК України).

Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено (частина шоста статті 173 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України).

На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (пункт 1 частини першої статті 303 КПК України).

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката (частини перша, третя, четверта статті 100 КПК України).

Так, як встановлено матеріалами справи слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва прокурорів Малиновської окружної прокуратури м. Одеси здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000441 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненим за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у редакції закону, що діяв на момент вчинення злочину.

У подальшому, 27.04.2024 слідчим відділенням відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000332 за ч. 5 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів правового характеру до малознайомих йому осіб, які біля бізнес центру «Наше Діло» за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, під приводом купівлі зернових культур, шляхом обману заволоділи його грошовими коштами у сумі 67 000 доларів США. Процесуальне керівництво в указаному кримінальному провадженні також здійснювалось прокурорами Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.

Надалі, постановою процесуального керівника від 29.04.2024 матеріали досудових розслідувань в кримінальних провадженнях № 0000441 та № 0000332 об`єднано в одне провадження за № 0000441 від 06.07.2023 за ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

Слідчий в рамках кримінального провадження звернувся до слідчого судді із клопотаннями погодженим прокурором про проведення обшуку за результатами розгляду яких, надано дозвіл на проведення обшуку транспортних засобів з метою відшукання викрадених грошових коштів, маршрутів пересування, товарних накладних, чорнових записів, бухгалтерії, іншої номенклатури, телефонів, сім-карт мобільних операторів, банківських карт, комп?ютерної техніки, а також інших речей та предметів, знарядь та засобів спеціально пристосованих для вчинення шахрайства, що підтверджується відповідними ухвалами слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси.

Під час проведення обшуку, органом досудового розслідування було вилучино транспортні засоби належні ОСОБА_1 ..

В подальшому, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024, відмовлено у задоволені клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «VOLVO FH 500», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля НОМЕР_3 та зв`язку ключів, які 13.04.2023 виявлено та вилучено в ході обшуку автомобіля за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Volvo FH 13.500», д.н.з НОМЕР_4 , vin НОМЕР_5 , та ключі від нього, які 11.04.2023 виявлено та вилучено в ході обшуку автомобіля за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024.

Також, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_27 автомобіля «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI», д.н.з. НОМЕР_6 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ CLA 220 CDI», д.н.з. НОМЕР_6 , ключі від нього, які 11.04.2023 виявлено та вилучено в ході обшуку автомобіля за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2024.

Крім цього, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 відмовлено у задоволені клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: напівпричіп марки «KOEGEL SWCT 24», д.н.з. НОМЕР_7 , який 13.04.2023 виявлено та вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.04.2024.

Разом з цим, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти, в іншій частині клопотання відмовлено та ухвалено, зокрема, повернути власнику за належністю або уповноваженій ним особі, серед іншого, напівпричіп марки «WIELTON NS34ST», д.н.з. НОМЕР_11 , vin НОМЕР_28 , який 11.04.2024 вилучено у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вилучені транспортні засоби були повернути ОСОБА_1 , що підтверджується протоколами повернення тимчасово вилученого майна.

В правових висновках викладених у постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №757/67430/21-ц, суд звертав увагу на те, що підставою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної безпідставним утриманням майна позивача як речового доказу у кримінальному провадженні органом державної влади є встановлення їх незаконності його дій в межах кримінального провадження. Чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Крім того, у вказаній вище постанові Верховного Суду, колегія суддів вважала необґрунтованими доводи позивача про те, що суди попередніх інстанцій помилково не встановили протиправність у діях органів досудового розслідування. Незаконність їх рішень, дій і бездіяльності позивач мав доводити у кримінально-правовій процедурі. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав касаційну скаргу необґрунтованою.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Це право передбачає принцип остаточності судового рішення (res judicata) і необхідність його виконання, а також дотримання визначених законом процедур для досягнення результату, якого прагне сторона (як у випадку оскарження дій і бездіяльності виконавця у виконавчому провадженні, так і у випадку, якщо виконавчий документ був тимчасово вилучений і став речовим доказом у кримінальному провадженні).

Вилучені у позивача в якості речових доказів транспортні засоби, є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Захист права мирного володіння таким майном має відбуватися у належній правовій процедурі, тобто з дотриманням гарантій права на справедливий суд, що випливають з пункту 1 статті 6 Конвенції. У цій справі така процедура визначена у КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні вказаного спору дійшов необґрунтованого висновку щодо протиправності тимчасового вилучення органом досудового розслідування майна, в той час як позивачем такі дії у кримінально-правовій процедурі не оскаржувались та відповідно у кримінальному провадженні протиправними не визнавались.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при отриманні вилучених транспортних засобів у розписках позивачем ОСОБА_1 будь-яких претензій з приводу вказаного вилучення не зазначалось.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокуратури, що сама по собі відмова слідчого судді у задоволенні клопотання слідчого чи прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не свідчить про незаконність чи протиправність цієї слідчої дії, та є лише результатом оцінки судом обґрунтованості клопотання про арешт.

Під час розгляду вказаних клопотань про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, судами факт протиправності чи незаконності тимчасового вилучення майна не встановлювався, у відповідних рішеннях містять лише висновки про відсутність підстав для накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність противності дій органу досудового розслідування у вигляді тимчасового вилучення та утримання належного позивачу майна з моменту вилучення до його повернення, виключає наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за вказані слідчі дії.

Той факт, що під час розгляду питання щодо накладення арешту на вилученні речові докази в рамках кримінального провадження, слідчим суддею було відмовлено в задоволенні вказаних клопотань слідчого не свідчить про протиправність їх дій, крім того, вказані дії могли б бути підставою для оскарження бездіяльності відповідного органу, але не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди у порядку цивільного судочинства.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

За змістом наведених висновків Великої Палати Верховного Суду кримінально-правова процедура є ефективною і не може бути замінена цивільно-правовою лише тому, що, на думку позивача, в останній захист права власності на майно буде ефективнішим за правилами цивільного судочинства, ніж судочинства кримінального. Сумніви позивача у тому, що чітко визначена КПК України процедура повернення тимчасово вилученого майна, скасування його арешту, повернення речових доказів у кримінальному провадженні може не дати бажаного результату, не є підставою для відшкодування шкоди без встановлення незаконності діянь органів держаної влади.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було доведено та судом не було встановлено неправомірності дій органу досудового розслідування та прокуратури, позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між такими діями та настанням тих негативних наслідків, про які вказує позивач, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг Головного управління Національної поліції в Одеській області та Одеської обласної прокуратури, є обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за вищевказаного обґрунтування.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду вказаної справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та як наслідок скасування судового рішення про його задоволення, тому за результатами перегляду необхідно здійснити новий розподіл витрат.

Позивач на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно на користь ГУ НПУ в Одеській області підлягає стягненню судовий збір сплачений останніми при зверненні до суду з апеляційною скаргою 18168 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Та відповідно на користь Одеської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір сплачений останніми при зверненні до суду з апеляційною скаргою 1453,44 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити.

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати Головного управління Національної поліції в Одеській області в розмірі 18168,00 грн., а також Одеської обласної прокуратури в розмірі 1453,44 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2025

Головуючий

Судді: