ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1491/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2025 р.

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Джунь І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справуза позовною заявою Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника Грибанова Дениса В`ячеславовича звернувся позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач зазначив, що 29.04.2021 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 1655176-206, за яким позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх зарахування на банківський картоковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики.

26.06.2024 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/20-ф.

Внаслідок укладення зазначеного договору факторингу право вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 41335,72 грн.

Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення відповідач не виконав свого зобов`язання. При цьому позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Тож, позивач просить суд прийняти до розгляду позовну заяву та розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики №1655176-206 від 29.04.2021 в розмірі 41335,72 грн., з яких: 15554,75 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 1,52 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 25779,45 грн. загальна заборгованість по комісії. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.09.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копію зазначеної вище ухвали було надіслано сторонам у справі.

На офіційну адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, яка 14.11.2025 повернулася до суду з відміткою поштової служби: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд зазначає, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема з метою створення умов для реалізації прав особи, ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою (ч.1 ст. 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

Згідно п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.

Водночас до повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні та достатні дії для повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, наявні підстави вважати, що відповідач вважається таким, що повідомлений про судовий розгляд належним чином.

Тож, сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Будь-яких заяв або клопотань від сторін до суду не надано, зокрема клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін.

Вивчивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку недоцільність задоволення позовних вимог через наступне.

29.04.2021 року між АТ «ТаскомБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 1655176-206.

Згідно з п.1.1 Заяви - Договору про надання споживчого кредиту № 1655176-206 ОСОБА_1 просить надати АТ «Таском Банк» споживчий кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці Банку https.// tascombank.ua.

Відповідно до Заяви Договору вбачається, що АТ «Таскомбанк» надає позичальнику споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту - 24907,00 грн, комісія за надання кредиту становить 6,9%, що складає 1607,70 грн. Сума кредиту без комісії за надання кредиту 23300,00 грн. Кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок № НОМЕР_1 .Кредит надається строком на 24 місяці, проценти за користування кредитом становлять 0,01% річних. Процентна ставка фіксована та застосовуються на весь строк кредиту. Комісія за обслуговування кредиту складає 6,9% щомісячно.

Підписанням Заяви-Договору позичальник підтверджує, що на момент укладання Заяви-договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту.

Позичальник погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що міститься у Додатку № 1 до Заяви Договору, що є її невід`ємною частиною.

Заява-Договір оформлена (заповнена та підписана) у двох примірниках, по одному для позичальника та для банку. ОСОБА_1 отримав від банку свій примірник Заяви-Договору № 1655176-206 про надання кредиту на власні потреби від 29/04/2021, графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту.

Заява-Договір підписана позичальником шляхом накладення власноручного підпису.

26.06.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № НІ/11/20.

Згідно з п. 2.1 Договору факторингу фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах, що існують, на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому- передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру прав вимог - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № № НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41335,72 грн, з яких 15554,75 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 1,52 грн - сума заборгованості за відсотками; 25779,45 грн-сума заборгованості по комісії.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Перехід від клієнта до фактора вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та невід`ємною частиною договору.

Додано правовстановлюючі документи ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «ТАСКОМБАНК».

Розглядаючи заявлені вимоги, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Позивач стверджує, що він є правонаступником кредитора за зобов`язаннями, в яких відповідач є боржником. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У договорі позики зазначено, що позикодавець зобов`язався надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_1 .

Отже, виходячи з наведених умов договору, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. А з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц.

Тож суд зауважує на тому, що договору передувала заява позичальника про перерахування грошових коштів на його банківський картковий рахунок. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування первісними кредиторами кредитних коштів відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за кредитним договорами не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.

За вказаних обставин, суд вважає не доведеним позивачем факту перерахування кредитних коштів від кредитора АТ «ТАСКОМБАНК» позичальнику ОСОБА_1 , а отже і обставин видачі позики та фактичного користування відповідачем такими коштами.

Враховуючи усе викладене вище, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у заявлених позовних вимогах ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати понесені позивачем, суд у відповідності до ст. ст.141 ЦПК України покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10-13, 76-89, 141, 177, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі покласти на позивача Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ; реквізити ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк»; місце знаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.А. Караул