Суддя Черняк В. Г.
Провадження № 2/644/5283/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Харків.

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Юр`єва Є.Д.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в кімнатах №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 , діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають та зареєстровані в кімнатах №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , які належать їм на праві спільної сумісної власності. 20 липня 2007 року ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , вона була зареєстрована в спірних кімнатах і стала проживати з ними однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_9 , яка теж була зареєстрована у спірному житловому приміщенні. 28 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано. ОСОБА_3 забрала свої речі і разом з донькою виїхала з квартири, повернулась до своїх батьків. Нарахування квартплати на комунальних платежів до цих пір проводяться на усіх зареєстрованих в квартирі осіб, але відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є власниками та не користуються спірним житлом більше одного року без поважних причин, що порушує права власників даної житлової площі і вони змушені нести витрати з оплати комунальних платежів, які нараховуються на відповідачів, за свої кошти утримувати житло. Врегулювати спір в досудовому порядку не вийшло, тому позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 30.10.2025 року прийнято позовну заяву та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

09 грудня 2025 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона не заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що перешкод позивачу та членам її родини у користуванні житлом не створювала, ключів від квартири не має і ніколи не претендувала на їх власність.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Равницька Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином. ОСОБА_3 письмово просила суд розглянути справу за її відсутності.

Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином. Надали суду заяви, в яких проти позовних вимог не заперечували та просили розглядати справу у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом..

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спірними є 50/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_4 житловою площею 88,6 кв.м, які належать на праві власності позивачу ОСОБА_1 та третім особам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 грудня 2005 року реєстраційний № НОМЕР_2 , виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №428545477 від 26.05.2025 року, право власності на 50/400 часток квартири АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.10.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення набрало законної сили 08.11.2013 року.

З акту від 08.07.2025 року, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_5 вбачається, що ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 не проживають за місцем реєстрації з 2012 року, їх речей в квартирі не має, замки не змінювались.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог із застосуванням способу захисту прав, обраного позивачем. Так, суд вважає доведеним належними письмовими доказами, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порушили право позивача ОСОБА_1 на проживання в квартирі АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності і в якій зареєстровано належним чином право проживання позивача.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягають задоволенню шляхом усунення перешкод з боку відповідачів у користуванні квартирою АДРЕСА_4 ОСОБА_1 шляхом визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки обґрунтовані належними доказами та відповідають положенням чинного законодавства.

Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідачів.

Позивач в позовній заяві просила судові витрати покласти на неї.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 141, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 16, 32, 317, 319, 321, 383, 391,405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в кімнатах №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк