Справа № 477/163/25
Провадження № 2/477/676/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2025 року м. Миколаїв
Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем Котовою О.Д.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в заочному порядку за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,
27 січня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що з 2000 року він разом з батьком ОСОБА_4 постійно проживав у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вказаний житловий будинок, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ні за ким не зареєстровано.
Він завжди вважав що ці два будинки та земельна ділянка є одне ціле та мають єдину адресу: АДРЕСА_2 та належали його батькові, а після його смерті перейшли йому.
Вказав, що з 2000 року він утримував ці два житлових будинка та земельні ділянки, на яких вони розташовані, сплачував комунальні послуги.
Тобто він добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб 25 років, що підтверджується довідкою № 102 від 2 лютого 2022 року, виданою Первомайською селищною радою.
Нині захист його прав можливий лише шляхом визнання за ним права власності на вищевказане майно за набувальною давністю в судовому порядку.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове за сідання не з`явилися причину неявки суду не повідомили, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Справа розглядається в порядку загального позовного провадження про що постановлена відповідна ухвала 15 квітня 2025 року.
На підставі ухвали суду від 01 грудня 2025 року справа розглядається в порядку заочного провадженняза правилами загального позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 .
Позивач після смерті батька ОСОБА_1 вступив у спадок.
Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 18 грудня 2024 року № 408736429 (а.с. 9).
Позивач, з огляду на довідку про реєстрацію місця проживання особи від 25 лютого 2022 року № 102, видану Первомайською селищною радою Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).
Як на підставу звернення до суду позивач посилається на те, що він з 2000 року разом зі своїм батьком проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 . Добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим майном та використовує його для власних потреб.
Він утримував ці два житлових будинка, а саме АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та земельні ділянки, на яких вони розташовані, сплачував комунальні послуги.
З огляду на долучений до матеріалів справи Договір купівлі-продажу від 25 червня 1976 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок, розташований в с. Партизанське Миколаївського (Вітовського, Жовтневого) району Миколаївської області (а.с 6, 27-28). Але, у договорі не зазначена ані вулиця, ані номер придбаного будинку.
Водночас, з огляду на довідку (а.с. 7) приналежності будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстровій книзі №1 реєстровий номер 2, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказані власниками.
Крім цього, до справи долучений наказ директора колгоспу імені Леніна про переоформлення присадибної ділянки площею 0,25 га з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 , у зв`язку з придбанням останнім домоволодіння по АДРЕСА_3 .
Відповідно до довідок Партизанської сільської ради співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 24, 25).
Так, з огляду на реєстраційне посвідчення КП ММБТІ право власності на 2/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 30).
Вказане опосередковано підтверджує той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були власниками житлового будинку АДРЕСА_1 .
З огляду на інформацію, отриману від Партизанського старостинського округу від 28 березня 2025 року №11 ОСОБА_2 був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 з 30 червня 1976 року по 09 липня 1981 року, в свою чергу ОСОБА_3 з 30 червня 1976 року по 07 лютого 1985 року (а.с. 44).
Як вказав позивач ані він, ані його батько, проживаючи у будинку з 2000 року, ніколи не бачили відповідачів, з ними не знайомі. Де саме на сьогодні проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому не відомо.
Крім цього, як на доказ добросовісного та відкритого володіння вказаним житловим будинком позивач посилається на письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в яких вони підтвердили факт того, що знають позивача та його батька ОСОБА_4 більше 25 років, підтримували з ним сусідські стосунки. Батько з сином проживали за адресою: АДРЕСА_2 безперервно приблизно з 2000 року, користувалися земельною ділянкою на якій він розташований. Зазначили, що домоволодіння родини ОСОБА_8 розташоване на двох земельних ділянках: АДРЕСА_1 та №8, які являють собою єдину територію, один двір. На цій території розташовані два будинку, один житловий, інший використовується як господарське приміщення. Зазначили, що окрім родини ОСОБА_8 у спірному житловому будинку більше ніхто не проживав, ніхто жодних майнових претензій не пред`являв та ніколи не чули про інших власників. Вказали, що позивач проводив ремонтні роботи, сплачував комунальні послуги, тощо.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Згідно з частиною 2 та 4 зазначеної статті ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Відповідно до пунктів 9 та 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Як було встановлено судом, ОСОБА_1 з 2000 року по теперішній час постійно мешкає в житловому будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2024 року, № 628 є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, Позивач відкрито та добросовісно володіє житловим будинком.
Відомостей щодо визнання вказаного житлового будинку безхазяйним майном матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права власності.
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Весь час позивач добросовісно вважав, що вказаний житловий будинок належить батькові, як і земельна ділянка на якій він розташований і він може стати власником спірного житлового будинку після його смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач протягом всього часу володіння майном був впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він зможе отримати майно у спадок.
Тому, суд вважає, що позивачем доведено наявність необхідних підстав для набувальної давності, оскільки судом встановлено, що позивач з 2000 року постійно проживає у спірному житловому будинку, тобто 25 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє в цілому даним нерухомим майном, сплачує комунальні послуги.
За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Враховуючи, що відповідачі будь-яких заперечень щодо задоволення позову на час розгляду справи до суду не направили, приймаючи до уваги давність оселення позивача у даному будинку, добросовісність та відкритість його володіння спірним майном, те що позивач продовжує мешкати у спірному будинку з 2000 року, яким володіє безперервно, відкрито та добросовісно, здійснюючи належні дії з утримання спірного майна, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 282 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Миколаєва, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В.Полішко