СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/240/25
ун. № 759/3506/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження

26 листопада 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

присяжного Невмержицької І.П.,

присяжного Гамури О.Г.,

при секретарі Лавриненко Т.С.,

за участі представника заявниці - адвоката Панова Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 (місце проживання впо: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Міністерство оборони України (03168, м.Київ, просп. Повітряних Сил, 6), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою, у якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , безвісно відсутнім з 25.07.2022, тобто таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України.

Дану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 2013 року вона спільно проживала із ОСОБА_2 , вели спільне господарство. 04.12.2014 від фактичних шлюбних відносин у них народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 . Батьками вказаних осіб зазначені у свідоцтвах про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

01.03.2022 ОСОБА_2 приступив до виконання службових обов`язків за посадою розвідника радіотелефоніста 2 розвідувального відділення військової частини НОМЕР_1 .

20.07.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Водночас, 14.11.2024 вона отримала пакет документів, з яких встановила, що 25.07.2022 ОСОБА_2 пропав безвісти у районі селища Покровського, тобто є таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України. Статус «зниклого безвісти» під час бою підтверджується висновком службового розслідування та іншими документами, зібраними під час службового розслідування.

За її заявою Вижницьке УП зареєструвало кримінальне провадження №0000295 від 01.08.2022 року за ст. 115 КК України.

Метою визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім є реалізація права про права та гарантії для членів родини безвісти зниклих осіб.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025 для розгляду вказаної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

На виконання вимог ч. 4 ст. 294 ЦПК України протоколом попереднього відбору присяжних від 13.02.2025 відібрано присяжних Невмержицьку І.П. та Гамуру О.Г. для розгляду даної заяви.

Ухвалою суду від 17.02.2025 заяву залишено без руху.

28.02.2025 позивачем подано до суду уточнену заяву про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити у порядку окремого провадження із викликом учасників справи у судове засідання на 23.06.2025 року.

16.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення Міністерства оборони України, в яких останнє просить закрите дане провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки існує позасудовий порядок врегулювання ініційованого заявницею питання. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Для засвідчення відповідного статусу близькі родичі та члени сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, можуть отримати витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. У свою чергу, до заяви в даній справі додано копію витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 05.03.2024 № 9, який засвідчує те, що ОСОБА_2 зник на території бойових дій. Таким чином, провадження у даній справі має бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, адже заява не підлягає судового розгляду через існування позасудового порядку встановлення відповідного юридичного факту, яким ОСОБА_1 вже скористалася.

Окремо представник Міністерства оборони України зауважує, що законодавство регламентує порядок реалізації соціальних прав членів сімей зниклих безвісти військовослужбовців шляхом виплати їм частини грошового забезпечення таких військовослужбовців. Водночас, згідно з абз. 6 ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що виплата грошового забезпечення особі здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. Таким чином, прийняття судом рішення про визнання ОСОБА_2 зниклим безвісти може зменшити обсяг соціальних прав членів сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця шляхом припинення виплати військовою частиною НОМЕР_1 належної частини грошового забезпечення.

У судовому засіданні 23.06.2025 представник заявниці - адвокат Панов Л.В. просив відкласти розгляд справи задля скерування адвокатського запиту до органів ДРАЦС з метою встановлення хронології зміни заявницею прізвища та внесення відповідних відомостей до свідоцтв про народження дітей. Крім того, адвокат просив надати йому додатковий час для підготовки заперечень щодо пояснень Міністерства оборони України. Судом прийнято рішення про відкладення судового засідання на 23.09.2025 року.

Судове засідання 23.09.2025 не відбулося у зв`язку з технічною неможливістю фіксації засідання.

У судовому засіданні 26.11.2025 адвокат Панов Л.В. не надав суду інформації про зміну прізвища заявниці та відображення її нового прізвища у свідоцтві про народження дітей. Так само представник не зміг повідомити суду чи отримує наразі заявниця ОСОБА_1 грошове забезпечення. Водночас, Панов Л.В. підтвердив, що дійсною метою звернення до суду із даною заявою є реалізація заявницею спадкових прав.

У зв`язку із затягуванням адвокатом Пановим Л.В. судового розгляду даної заяви та неналежною підготовкою до судового засідання суд у телефонному режимі після встановлення особи заявниці ОСОБА_1 з`ясував, що заявниця до укладення шлюбу із ОСОБА_1 мала прізвище ОСОБА_6 , у 2022 році змінила на « ОСОБА_1 ». До дня укладення шлюбу у них народилося двоє дітей, після реєстрації шлюбу вона змінила свідоцтва про народження. Щодо запису про батька пояснила, що на момент видачі свідоцв відомості про ОСОБА_2 не були вказані, пройшли процедуру визнання батьківства і відповідно внесли відомості про нього. Стосовно наданої суду копії паспорту ОСОБА_2 із відміткою про укладення ним шлюбу із ОСОБА_8 зазначила, що свідоцтва про розірвання шлюбу у неї не має та таке не видавалося, оскільки ОСОБА_8 померла, про що вона має відповідні документи. Також заявниця підтвердила, що отримує від держави грошове забезпечення у зв`язку із визнанням ОСОБА_2 безвісно відсутнім. Щодо дійсної мети звернення із даною заявою зазначила, що представники військової частини пояснили їй, що з метою подальшого оголошення ОСОБА_2 померлим та отримання грошової компенсації їй необхідно у судовому порядку спочатку визнати його безвісно відсутнім. Також заявниця зазначила, що майна за ОСОБА_2 , не зареєстровано. Після роз`яснення судом заявниці ОСОБА_1 наслідків оголошення ОСОБА_2 безвісно відсутнім суд констатував, що фактично заявниця не розуміє вказаних наслідків, а дії адвоката Панова Л.В. не спрямовані на досягнення найбільш позитивного рішення для заявниці.

Присяжний ОСОБА_9 , оцінивши надані заявницею ОСОБА_1 відомості, поставив під сумнів доброчесність працівників вказаної військової частини та поставив питання чи не є такі рекомендації військової частини, надані ОСОБА_1 , спробою позбавити особу виплат, які підлягають виплаті останній згідно із законом.

Адвокат Панов Л.В. просить задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Вислухавши доводи заявниці та її представника, ретельно дослідивши наявні у розпорядженні суду докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18, від 18.12.2019 у справі №370/2898/16-ц, від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:

1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

2) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;

3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту вимог заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , безвісно відсутнім з 25.07.2022, тобто таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Таким чином, для засвідчення відповідного статусу, близькі родичі та члени сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин можуть отримати витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Суд сприймає доводи Міністерства оборони України, викладені у письмових поясненнях, про те, що заявницею ОСОБА_1 додано копію витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №9 від 05.03.2024, який засвідчує той факт, що ОСОБА_2 зник на території бойових дій. Наведене фактично свідчить про те, що заявниця ОСОБА_1 скористалася позасудовим порядком встановлення даного факту та отримала відповідні документи, які посвідчують статус ОСОБА_2 як особи, яка пропала безвісти за особливих обставин.

Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що заявниця ОСОБА_1 не усвідомлює наслідків визнання судом ОСОБА_2 , безвісно відсутнім, а дії адвоката Панова В.Л. не спрямовані на досягнення найкращого результату для свого клієнта.

Так, адвокат у ході розгляду заяви зазначив, що додатковою метою звернення до суду із даною заявою є реалізація заявницею спадкових прав.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус вживає заходів для встановлення опіки над її майном. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування нотаріус вживає заходів для встановлення опіки над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, до ухвалення судом рішення про визнання такої особи безвісно відсутньою. Заходи для встановлення опіки над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, вживаються нотаріусом шляхом проведення опису відповідного майна та призначення опікуна над таким майном.

Нотаріус вживає заходів для встановлення опіки над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, за останнім місцем проживання відповідної особи. Якщо місце проживання фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, невідоме, нотаріус вживає заходів для встановлення опіки над майном такої особи за місцезнаходженням нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - за місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути призначено одного опікуна.

Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , якого заявниця просить визнати безвісно відсутнім, не має на праві власності рухомого чи нерухомого майна. При цьому, заявниця до нотаріуса попередньо не зверталася, а тому наразі говорити про необхідність отримання судового рішення про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім як єдиної підстави для відкриття спадкової справи та реалізації заявницею спадкових справ передчасно.

Крім того, одним із наслідків визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім є виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення здійснення грошового забезпечення членів його сім`ї. Тобто, з дня набрання рішенням суду про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім заявниця фактично втратить право на отримання грошового забезпечення, яке наразі отримує.

Із наведеного вбачається, що у разі задоволення заяви про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім рішенням суду інтереси заявниці ОСОБА_1 істотно погіршяться.

При цьому, суд звертає увагу на помилковість тверджень військової частини, в якій проходив службу ОСОБА_2 , про те, для подальшого оголошення ОСОБА_2 померлим спочатку необхідно визнати його судом безвісно відсутнім та вважає за необхідне роз`яснити заявниці та її представнику, що визнання особи безвісно відсутнім та оголошення померлим є окремими самостійними процедурами, що породжують різні правові наслідки.

Так, відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Водночас, згідно з приписами ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Зі змісту даної статті вбачається, що фізична особа, яка пропала безвісти, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, може бути оголошена судом померлою і попереднє визнання її судом безвісно відсутньою не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату забороняється використовувати свої права всупереч правам, свободам та законним інтересам клієнта.

В рамках даного судового провадження судом встановлено, що дії адвоката Панова Л.В. не спрямовані на найкраще вирішення питання в інтересах клієнта, а задоволення заяви ОСОБА_1 призведе лише до обмеження її у правах, зокрема, припинення отримання належного їй грошового забезпечення у зв`язку із визнанням ОСОБА_2 безвісно відсутнім (що підтверджується наданим заявницею витягом №9 від 05.03.2024), а тому суд, беручи до уваги принцип аналогії закону, дійшов висновку про можливість не зважати на підтримання адвокатом Пановим Л.В. прохання, викладеного у заяві про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, та закрити дане провадження у зв`язку із тим, що дана заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 16, 43, 44, 46 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 206, 255, 258-261, 293, 294, 352-355 ЦПК України, ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 (місце проживання впо: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Міністерство оборони України (03168, м.Київ, просп. Повітряних Сил, 6), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - закрити у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова

Присяжний І.П. Невмержицька

Присяжний О.Г. Гамура