Провадження № 2/635/1165/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Лук`яненко С.А.., за участю секретаря судового засідання Пальчук Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

27.02.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла мирова угода, укладена між сторонами, в якій зазначено наступне:

1. Сторони визнають, що до моменту укладення цієї мирової угоди позивач передав відповідачу кошти, що становили особисте майно позивача, у розмірі 368 839,45 гривень та 13000 доларів США.

2.Сторони визнають, що за період шлюбу ними було набуто у спільну сумісну власність наступне майно, що підлягає поділу:

1) Житловий будинок за адресом: АДРЕСА_1 , куплений 20 червня 2013 року;

2) Земельна ділянка площею 0,115 га з кадастровим номером :00:019:0051 на якій розташовано вищезазначений будинок;

3) AUDI A6 VIN НОМЕР_1 1998 року випуску.

3.Сторони погодилися, що все спільно нажите спільне сумісне майно подружжя передається в особисту власність позивача, а позивач сплачує відповідачу грошову компенсацію його вартості.

4.За позивачем, ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 визнається право власності на наступне майно:

1) Житловий будинок за адресом: АДРЕСА_1 , куплений 20 червня 2013 року загальною площею: 125.5 кв.м., житлова площа: 68.3 кв.м. у складі: житловий будинок літ. А-2, та надвірні будівлі приньому: гараж літ. «Б», місцева очисна споруда літ. «В», огорожа літ. «№ 1-3», колонка літ. «К», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

2) Земельна ділянка площею 0,115 га кадастровий номер :00:019:0051 за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

3) Автомобіль AUDI A6 VIN НОМЕР_1 1998 року випуску.

5.Позивач ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 сплачує відповідачу ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США (у гривні за курсом НБУ станом на день оплати) протягом 30 днів з дня укладення цієї угоди.

6.Після набранням законної сили ухвалою суду, якою затверджена зазначена мирова угода, право власності ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 на частку у майні, визначеному у пункті 4 цієї Угоди припиняється.

7.Грошові кошти, передані позивачем відповідачу відповідно до пункту 1 цієї Угоди залишаються власністю відповідача.

8.Судові витрати покладаються на Позивача.

9.Цієї Угодою вирішуються всі вимоги, пов`язані із спільно нажитим майном подружжя та сторони відмовляються від будь-яких вимог одна до одної, пов`язані із поділом майна.

Сторони розуміють, що наслідком укладення мирової угоди є закриття провадження у справі на неможливість повторного звернення до суду з тим самим предметом та підставами позову. Сторони заявляють, що мирова угода не порушує їх права та права третіх осіб.

Мирова угода підписана Електронним цифровим підписом осіб та направляється ними до суду.

Від позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшли заяви, в якій вони просили затвердити мирову угоду і розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ст. ст.223,247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись зі змістом мирової угоди та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Пунктом 2 ч.5ст.12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 3ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Як встановлено судом, предметом позовної заяви є поділ спільного майна подружжя, внаслідок чого позивач просить визнання за ним право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , куплений 20 червня 2013 року; земельну ділянку площею 0,115га, кадастровий номер :00:019:0051 за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль AUDI F6 VIN НОМЕР_1 1998 року випуску.

За умовами мирової угоди сторони домовились про визнання за позивачем права власності на спільний житловий будинок, земельну ділянку та автомобіль, за що сплачує відповідачу компенсацію його вартості у розмірі 3000 доларів США (у гривні за курсом НБУ на день оплати) протягом 30 днів з дня укладення цієї угоди, а також сторони визнають, що до моменту укладання цієї мирової угоди позивач передав відповідачу кошти, що становили його особисте майно у розмірі 368839,45 грн. та 13000 доларів США.

Як зазначалося вище, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Так, умови мирової угоди, яка укладена між сторонами, стосуються поділу майна подружжя з відступленням від ідеальних часток та виплати позивачем відповідачу розміру компенсації у встановлений строк, у разі її затвердження судом, що є недопустимим та суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Обов`язковою умовою затвердження мирової угоди між сторонами, у тому числі, з виходом за межі предмету спору, є та умова, що вказана мирова угода не повинна порушувати прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 310/1834/19.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2024 у справі №185/8179/22 (провадження № 14-84цс24) зазначила, що «мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

При вирішенні даного питання, судом враховано, що позивачем не представлені документи на підтвердження того, що позивач в змозі виплатити компенсацію відповідачу у 3000 доларів США у 30 денний термін після затвердження мирової угоди, що також судом вважається таким, що не є реально виконуваним у термін, вказаний у заяві, та сприяє поданню іншого нового позову, без реального вирішення питання поділу майна подружжя.

При цьому вартість спільного майна подружжя на день звернення до суду не підтверджена жодними доказами, що не дозволяє суду дійти висновку про справедливу компенсацію відповідачу за умовами угоди. Позивачем не надано доказів на підтвердження сплати відповідачу коштів до укладання мирової угоди, які зазначені в угоді, у розмірі 368839,45 гривень та 13000 доларів США.

Крім того, суд зазначає, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, мирову угоду не підтвердили, а тому у зв`язку з їх неявкою неможливо роз`яснити наслідки укладання мирової угоди та впевнитися, що вони наполягають на її затвердженні на теперішній час.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Всі ці обставини позбавляють суд затвердити дану угоду між сторонами на підставі ст. 207 ЦПК України та є підставою для відмови та продовження розгляду справи.

Також, суд звертає увагу, що мирова угода не підписана сторонами, не містить дати її укладання, хоча в ній зазначено, що вона підписана Електронним цифровим підписом особи, в той час жодних підтверджень цього сторонами не надано. Отже суд не може встановити дійсне волевиявлення сторін стосовно умов зазначеної угоди.

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку права позивача на спільне майно подружжя і отримання відповідачем компенсації його вартості може бути вирішене шляхом укладення цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням.

Таким чином, зважаючи на положення частини п`ятої статті 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд доходить висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 207, 208, 354 ЦПК України, суд

постановив:

У затвердженні мирової угоди, укладеної між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Продовжити судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.А.Лук`яненко