Провадження №2/389/245/23
Ухвала

іменем України

08 грудня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, правонаступником яких є Пенсійний фонд України, головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій незаконними, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку,

встановив:

ОСОБА_1 11.05.2023 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дії Фонду соціального страхування України, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо її звільнення незаконними, скасувати наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про звільнення від 03.04.2023 №65-к, поновити на роботі та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 21.10.2002 вона була прийнята на посаду спеціаліста 1 категорії Знам`янської міжрайонної виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. З 01.08.2017 переведена на посаду головного спеціаліста відділу матеріального забезпечення Знам?янського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. З 01.04.2019 переведена на посаду головного спеціаліста перевірки обгрунтованості листків непрацездатності Знам?янського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. Пунктом 2 розділу VII Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105 (в редакції закону від 21.09.2022 №2620) передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. На виконання вимог Закону №1105, постановою Кабінету Міністрів України «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції фонду соціального страхування України» від 27.12.2022 №1442 встановлено припинити з 01.01.2023, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України, у тому числі і управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. Відповідно до наказу голови комісії з реорганізації Фонду №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочується увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами Фонду. Увесь штат працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області скорочується на підставі наказу голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 16.01.2023 №7-ОД. Оскільки ці накази не містять положень щодо продовження дії трудових договорів працівників, тому вважає, що вони суперечать ч.6 ст.36 КЗпП України та абз.5 п.7 постанови КМУ №1442, де вказано, що голова комісії з реорганізації Фонду та голови комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду повинні забезпечити, в тому числі, дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівники Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду. Надалі, 20.01.2023 вона отримала попередження про наступне звільнення та 18.04.2023 звільнена у зв?язку зі скороченням чисельності штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області про звільнення від 03.04.2023 №66-к.

Вважає, що звільнення всіх працівників у зв?язку зі скороченням усієї чисельності та усього штату обмежило її права, передбачені п.3 абз.2 ст.42 КЗпП України, так як вона має більше 20 років стажу роботи у Фонді соціального страхування України (його територіальному підрозділі). Частиною 2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто, важливою умовою при звільненні працівника на підставі п.1 ст.40 К3пП України є неможливість перевести його, за його згодою, на іншу роботу. Проте, ні Пенсійним фондом України, ні його територіальними підрозділами, як правонаступниками, що визначені Законом, не вчинено ніяких дій по продовженню дії її трудового договору, як передбачено законодавством, тому вважає, що її звільнили неправомірно, позбавили прав, передбачених Конституцією України, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача Пенсійного фонду України в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Кіровоградській області в судове засідання не з`явилася, однак подала суду клопотання про закриття провадження в цій на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, з посиланням на те, що між сторонами існує спір з публічно-правових відносин, який з урахуванням суб`єктивного складу його учасників та правовідносин, що виникли між сторонами, має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції. Розгляд цього клопотання просила проводити за її відсутності.

Суд, дослідивши клопотання представника відповідача та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

До справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №368/561/19).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися сутністю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17.

Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови від 12.10.2022 у справі №183/4196/21, від 08.06.2022 у справі №362/643/21, від 23.11.2021 у справі №641/5523/19 та інші).

Будь-які трудові правовідносини мають приватноправову природу, оскільки виникають на добровільній основі між двома рівноправними суб`єктами на підставі трудового договору. Підпорядкування працівника роботодавцеві в межах цих відносин має договірний, а не адміністративний характер.

Єдиний виняток - це правовідносини щодо проходження публічної служби, зокрема державної служби. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 у справі №623/1656/16-ц зазначила: «публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №426/160/14, від 31.10.2018 у справі №761/33941/16 зазначено, що відносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням регламентуються нормами адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №814/2514/17 вказано: «для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності. […] Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що спір у правовідносинах, які виникають з трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №520/6612/17».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.10.2020 у справі №635/551/17 зазначила, що спір між фізичною особою, яка претендує на зайняття посади державної служби, та органом державної влади, до компетенції якого належить прийняття рішення про таке призначення, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 у справі №712/4776/23 зазначив, що: «внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом №2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинилася, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування); спори, які пов`язані з поновленням працівників, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та його виконавчої дирекції шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на посадах, вакантний перелік яких віднесено до посад державної служби в органах Пенсійного фонду України, стосуються прийняття на публічну службу та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства».

В цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до Пенсійного фонду України як правонаступника прав та обов`язків Фонду соціального страхування України щодо недотримання Фондом процедури її звільнення у зв`язку зі скороченням всього штату працівників у процесі приєднання Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України. Просила визнати дії щодо її звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України незаконними, скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Водночас суд зауважує, що внаслідок реорганізації Фонду соціального страхування України шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого Фонд соціального страхування України як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.10.2025 у справі 750/7085/23, до закінчення перегляду якої в касаційному порядку Верховним Судом було зупинене провадження в цій справі.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що спори, які пов`язані з поновленням працівників, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та його виконавчої дирекції шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на посадах, вакантний перелік яких віднесено до посад державної служби в органах Пенсійного фонду України, стосуються прийняття на публічну службу та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що цей спір відповідно до ст.19 КАС України відноситься до юрисдикції адміністративного суду і, згідно з вимогами ст.19 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст.19, 255, 258, 260, 261, 263, 268 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження в цій справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачці, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 12.12.2025.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва