Номер провадження: 22-ц/813/6746/25
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Плавич І.В. 22 травня 2025 року у м. Одеса

встановила:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 115155,76 грн. по виконавчому провадженню №60688707.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 17 липня 2009 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року був розірваний. В період шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Батько дитини не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, що стало підставою звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, а саме з 21 червня 2019 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, відповідач рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року щодо стягнення аліментів на утримання доньки у повному обсязі не виконував, в результаті чого станом на 27 вересня 2023 рік виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 115155,76 грн., згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 вересня 2023 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22 червня 2019 року по 27 вересня 2023 року в сумі 115155,76 грн.

Відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини не має.

Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року у позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 115155,76 грн. по виконавчому провадженню №60688707.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на 17 березня 2025 року Хаджибейський відділ державної виконавчої служби склав офіційний розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні №60688707,згідно із яким сума аліментної заборгованості становить 90497,04 грн. На думку апелянта, вказаний розрахунок свідчить, що пеня у розмірі 115155,76 грн., яку було стягнуто рішенням суду, перевищує допустимі межі відповідно до фактичного боргу.

Суд першої інстанції безпідставно відмовився враховувати офіційний розрахунок заборгованості по аліментам від 17 березня 2025 року Хаджибейського відділу державної виконавчої служби з огляду на те, що він стосується іншого періоду.

Однак, на думку відповідача, цей розрахунок охоплює той самий період з 22 червня 2019 року по 27 вересня 2023 року, що і розрахунок позивача, що підтверджено його змістом.

Сторони про розгляд справи на 16 грудня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, а саме з 21 червня 2019 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконанні Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває ВП №60688707 з примусового виконання виконавчого листа №521/10406/19 від 21 листопада 2019 року виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову, а саме з 21 червня 2019 року і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції правильно встановлено та не спростовується відповідачем, що останній належним чином не виконував свої зобов`язання щодо сплати аліментів, внаслідок чого, станом на 27 вересня 2023 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 115155,76 грн.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією розрахунку заборгованості по аліментах від 27 вересня 2023 року, складеного державним виконавцем Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Рубан О.В. в рамках виконавчого провадження №60688707.

Положення Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» визначають охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України.

Згідно Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

У ст. 179 СК України зазначено, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом, пеня обраховується за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Відповідний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року року у справі № 333/6020/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за пенею було проведено відповідно до зазначених вище норм законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт наявності заборгованості у виконавчому провадженні з виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року підтверджений належними, достовірними та дійсними доказами, які в своїй сукупності є достатніми для висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) від суми несплачених аліментів у розмірі 115155,76 грн.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що станом на 17 березня 2025 року Хаджибейський відділ державної виконавчої служби склав офіційний розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні №60688707, згідно із яким сума аліментної заборгованості станом на 17 березня 2025 року становить 90497,04 грн. На думку апелянта, вказаний розрахунок свідчить, що пеня у розмірі 115155,76 грн., яку було стягнуто рішенням суду, перевищує допустимі межі відповідно до фактичного боргу.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України ,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У даному випадку, предметом заявлених ОСОБА_2 позовних вимог є стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22 червня 2019 року по 27 вересня 2023 року в сумі 115155,76 грн.

Апелянт, у свою чергу, наполягає на тому, що сума боргу становить 90497,04 грн., не враховуючи при цьому, що наданий ОСОБА_1 розрахунок заборгованості по аліментам за №32140 складений у період з січня 2020 року до 17 березня 2025 року, тобто, він охоплює період, який знаходиться поза межами позовних вимог, оскільки, як вже вказувалось вище, позивачем ставиться питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 22 червня 2019 року по 27 вересня 2023 року.

Безпідставними при цьому є доводи відповідача, що цей розрахунок охоплює той самий період з 22 червня 2019 року по 27 вересня 2023 року, що і розрахунок позивача, оскільки зі змісту розрахунку вбачається, що він складений державним виконавцем за період з січня 2020 року по березень 2025 року.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе