ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстраст Україна»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко Анастасія Олександрівна, на рішення Жовтневого районного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 24 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»), на теперішній час нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ «Лінеура Україна» є фінансовою установою, з якою 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 уклав електронний договір №3979234 про надання споживчого кредиту на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», розміщених на сайті, за яким відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн на 360 днів до 08 вересня 2024 року шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача зі сплатою ним відсотків за користування кредитом.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 24 травня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 24/05/2024, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 3979234, про що відповідача було повідомлено.

Заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за кредитним договором №3979234 становить 57760 грн, з яких: 8000 грн тіло кредиту; 40160 грн сума процентів за користування кредитом; 9600 грн. нараховані відсотки ТОВ ФК «Фінстраст Україна» за 60 календарних днів.

На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 57760 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн та 10 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість в розмірі 57 760 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 8360 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко А.О., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем не доведено належними доказами, які б відповідали критерію достатності, виконання обов`язку позичальників (кредитодівців) щодо переказу позики (кредитних коштів) відповідачу на його рахунок за договорами позики та кредитним договором. В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів (коштів, наданих в позику) на рахунок відповідача, а також те, що такий пеерказ є завершеним. При цьому від позивача до суду не надходили клопотання про витребування доказів або поновлення строку на їх подання.

Також посилається, що матеріали справи не містять докази на підтвердження розміщення умов кредитування на сайті, доказів отримання саме від ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів на картковий рахунок, що позбавляє можливості дослідити його зміст у повному обсязі та встановити зміст (предмет) договору, за яким, як ствержує позивач відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами. Позивачем не доведено правомірність, заявлених вимог та не доведено факт науття права грошової вимоги до відповідача, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Зазначає, що не надано жодного доказу, що відповідач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; створив в такій системі особистиц кабінет; отримав пропзицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній сиситемі (сайьі) кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору №3979234 від 14.09.2023 року. Отже позивачем не надано доказів, що наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатися не може вважатися електронним документом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення договору.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» № №20.1.0.0.0/7-241224/2265-БТ від 27.12.2024 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 14.09.2023 року здійснено переказ коштів на суму 8 000 грн, однак інформація про платника відсутня, призначення платежу не вказано, від кого надходили перекази також не вказано, що, на думку заявника унеможливлює точно стверджувати, що ОСОБА_1 отримував кошти від позивача. Нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів, оскільки умови договору про сплату споживачем непропорційно великих процентів у разі невиконання зодов`язань за договором є несправедливими. Тому, на думку заявника, слід застосовувати до спірних правовідносин положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також позивачем не доведено факт заміни кредитора і відступлення права грошової вимоги ТОВ «Ланеура Україна» до відповідача на користь ТОВ «Фінстраст Україна» оскільки наявними доказами не підтверджено включення відповідача, як позичальника за кредитним договором, до додатку № 1 договору відступлення прав віимоги (реєстру боржників).

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодувавання витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі, враховуючи принципи розумності та співмірності судових витрат, заявник просить зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки, станом на момент подання апеляційної скарги, ціна позову складала менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3979234 в електронній формі, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е307», відповідно до умов якого ТОВ «Лінеруа Україна» зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в сумі 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (пункт 1.2 Договору ).

Кредит надається на строк 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що ж Додатком № 1 до цього Договору. (пункт 1.3 Договору)

Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. (п. 1.4.1 Договору);

Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 14.10.2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник програми лояльності отримає від Товарситва індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передьачні цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. (п. 1.4.2 Договору)

Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 . (п. 2.1 Договору) Суму надання кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору (п. 2.2. Договору).

Відповідно п. 3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (пункт 9.7.1 Договору).

Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом міститься у паспорті споживчого коедиту, який також підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 31.05.20245 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» підтвердило ТОВ «Лінеура Україна», що на підставі укладеного між ними договору про організацію переказів грошових коштів було здійснено переказ грошових коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14.09.2023 10:58:29 на суму 8 000,00 грн маска картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua 284611765, призначення платежу: Зарахування 8 000 грн на картку НОМЕР_3 .

Зазначені реквізити банківської карти № НОМЕР_3 підтвердженні АТ КБ «Приватбанк», повідомленням від 29.12.2024 року, яким АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_4 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ІВАN1816708, на яку 14.09.2023 року здійснено переказ коштів на суму 8 000 грн. Інформація про платника відсутня. (а.с. 196)

За договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3979234 від 14 вересня 2023 року станом на 24.05.2024 року наявна заборгованість у сумі 48 160,00 грн, з яких: 8 000,00 грн тіло кредиту; 40 160,00 грн - заборгованість за процентами.

Відповідно до договору факторингу від 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 24/05/2024, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №3979234, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників та витягом з такого реєстру боржників, де вказано, що заборгованість відповідача становить 48160 грн. з яких 8000 грн тіло кредиту, 40160 грн проценти за користування кредитом.

Відповідно п. 1.1 Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 року за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (коедиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору №3979234 строк дії кредитного договору 360 днів: з 14.09.2023 року по 08.09.2024 року.

Станом на дату укладання Договору факторингу від 24.05.2024 №24/05/2024 строк дії Договору №3979234 від 14.09.2023 року не закінчився.

В межах строку дії Договору укладеним між первісним кредитором та відповідачем ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» у період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 9 600 грн.

Таким часом на час подання позову у відповідача наявна заборгованість у сумі 57 760,00 грн, з яких: 8 000,00 грн тіло кредиту; 40 160,00 грн - заборгованість за процентами, нарахована первісним кредитром, 9 600,00 грн. проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, на підставі досліджених та оцінених судом доказів виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 14 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3979234 (далі Договір) в електронній формі, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е307». Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Лінеура Україна» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконав, відповідач отримав кредитні гроші в сумі 8 000 грн на картковий рахунок, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31 травня 2024 року, який діяв на підставі укладеного з ТОВ «Лінеруа Україна» договору від 12.03.2019 року (а.с.32).

Відповідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 29.12.2024 року підтверджені реквізити банківської карти № НОМЕР_3 та повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_4 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ІВАN1816708, на яку 14.09.2023 року здійснено переказ коштів на суму 8 000 грн. (а.с. 196)

Натомість, відповідач, заперечуючи отримання кредиту, доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, зазначений у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, суду не надав.

Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходив з доведеності розміру заборгованості за основною сумою боргу за договором №3979234 від 14 вересня 2023 року у розмірі 8 000 грн

За умовами п. 1.2 кредитного договору № 3979234 від 14.09.2023 року, укладеного ТОВ «Лінеура Україна» із ОСОБА_1 вбачається, що сума кредиту складає 8000 грн.

Згідно п. 1.3 кредитного договору строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Згідно п. 1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.

Згідно п. 1.6.1 кредитного договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає за стандартною ставкою 65600 грн.

ОСОБА_1 14 вересня 2023 року підписав електронним підписом договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3979234, чим погодився із запропонованими умовами договору.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, а саме порядок нарахування відсотків, суд встановив, що відсотки нараховувалися відповідно до умов договору №3979234, погодженими з відповідачем, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача ОСОБА_1 .

Судом також було встановлено, що 24.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 24/05/2024, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 3979234, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників та витягом з такого реєстру боржників, де вказано, що заборгованість відповідача становить 48160 грн., з яких 8000 тіло кредиту, 40160 грн. проценти за користування кредитом.

Відповідно до реєстру боржників та витягів з реєстру боржників до договору факторингу №24/05/2024 від 24 травня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3979234 в загальному розмірі 48160 грн, з яких 8 000 гривень - заборгованість за основною сумою; 40 160 грн заборгованість за відсотками.

Також в межах строку дії Договору укладеним між первісним кредитором та відповідачем ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» у період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 9 600 грн.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанція про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, тоді, як стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дослідив надані стороною позивача докази, враховуючи предмет позову, відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 360 грн, з розміром якого повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зінченко Анастасія Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: