РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 грудня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2025 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , мотивуючи його тим, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі, від якого мають трьох дітей. Судовим наказом, виданим 29.08.2025 Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 50%. Вважає, що стягнення аліментів є безпідставними, оскільки саме він здійснює основне утримання дітей і значною мірою забезпечує потреби самої відповідачки. Зокрема, він оплачує оренду житла, в якому вони проживають разом, комунальні послуги, продукти харчування, медичні та транспортні страхування. Його доходи також покривають потреби самої відповідачки. Він також оплачує додаткові витрати на розвиток дітей - гуртки, літній дитячий табір. У родині також є домашні тварини, утримання яких (харчування, ветеринарні послуги) здійснює особисто він. Крім того, відповідачка іноді поповнює свою банківську картку з його рахунку. В силу вимог ст.188 СК України, якщо дитина фактично перебуває на утриманні одного з батьків, суд може звільнити іншого від сплати аліментів. Крім того, ст.192 СК України надає право вимагати зміни або звільнення від сплати аліментів у разі зміни сімейного або матеріального стану.

Просить звільнити його від сплати аліментів/припинити їх стягнення на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання дітей та визнати подальше стягнення аліментів безпідставним.

Ухвалою суду від 18.09.2025 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

22.09.2025 до суду надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 24.09.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

24.09.2025 надійшли додаткові пояснення позивача ОСОБА_1 , в яких він заявив клопотання про тимчасове, до розгляду позову про зняття аліментів, призупинення їх сплати.

Ухвалою суду від 11.11.2025 підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Цією ж ухвалою в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення стягнення аліментів до закінчення судового розгляду вказаної справи відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подала.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідачки на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 07.02.2014. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2023, яке набрало законної сили 22.08.2025, за позовом ОСОБА_1 шлюб було розірвано (цивільна справа №2/337/1893/2025, ЄУН 337/3209/25)

Вказане рішення опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Цим рішенням встановлено, що від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також встановлено, що шлюбні відносини мж сторонами припинені, у теперішній час спільне господарство вони не ведуть, сумісно не проживають.

29.08.2025 Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за заявою ОСОБА_2 видано судовий наказ №2-н/337/783/2025, ЄУН 337/4446/25, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2025 і до досягнення дітьми повноліття.

Вказаний судовий наказ також опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, на момент звернення позивача до суду з цим позовом судовий наказ стягувачу ОСОБА_2 чи його представнику для пред`явлення до примусового виконання не видавався.

Згідно з витягом (арк.1 з 9) з договору оренди квартири від 01.04.2025, наданим суду позивачем в перекладі з англійської на українську мову, здійсненому 12.09.2025 перекладачем Реутою Д.І. та засвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., реєстровий №9339, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 орендують квартиру АДРЕСА_1 . Квартира орендується для їх особистого проживання разом з дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Строк оренди з 07.06.2025 до 06.06.2026. Оренда плата 2206,00 доларів США за місяць, авансом та без вимоги.

Згідно з випискою з банківського рахунку № НОМЕР_1 позивача ОСОБА_1 в Першому Національному Банку США станом на 05.09.2025, наданою суду позивачем в перекладі з англійської на українську мову, здійсненому 11.09.2025 перекладачем Реутою Д.І. та засвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальовою Я.В., реєстровий №16591, за період з 07.08.2025 до 05.09.2025 по рахунку відбувались платіжні операції - оплата покупок, страхування, зняття готівки, надходження коштів.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Згідно з ст.51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.188 СК України за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Крім того, згідно з ст.190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Також суд враховує, що згідно з п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.1,7,8 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Як вже зазначалось, аліменти на трьох неповнолітніх дітей були стягнуті з позивача ОСОБА_1 за заявою відповідачки ОСОБА_2 судовим наказом від 29.08.2025.

В силу правил ч.7,8 ст.170 ЦПК України платник аліментів ОСОБА_1 має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягнуті з нього судовим наказом, або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами (істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи).

Таким правом позивач не скористався, а звернувся до суду саме з позовом про припинення стягнення аліментів/звільнення від їх сплати, посилаючись на те, що стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь відповідачки ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки діти проживають разом з ним та відповідачкою, саме він несе основний тягар утримання дітей та забезпечує потреби самої відповідачки.

Однак позивач в порушення ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей змінились обставини, які виключають його обов`язок зі сплати аліментів на утримання дітей.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог витяг з договору оренди житла та виписка з банківського рахунку суд не бере до уваги як належні докази, оскільки вони не містять достовірної інформації про те, що неповнолітні діти проживають виключно з батьком позивачем ОСОБА_1 та перебувають на його утриманні, що давало б підстави для припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки в силу правил ч.4 ст.273 ЦПК України.

Як зазначено в договорі оренди, квартира орендована сторонами для їх власного проживання та трьох дітей. Разом з тим, вказаний договір не містить відомостей про те, яким чином здійснюється користування квартирою та хто саме вносить орендну плату, оплачує комунальні платежі.

При цьому, само по собі проживання позивача із відповідачкою та неповнолітніми дітьми за однією адресою не виключає обов`язку позивача сплачувати аліменти, які стягнуті з нього судовим рішенням.

Крім того, суд враховує, що саме позивач ОСОБА_1 , будучи ініціатором розірвання шлюбу між сторонами, звертаючись до суду з відповідним позовом, посилався на те, що подружні відносини між ним та відповідачкою припинені, у теперішній час спільне господарство вони не ведуть, сумісно не проживають, що було підтверджено рішенням суду від 22.07.2025, яке набрало законної сили 22.08.2025.

Доказів того, що між ним та відповідачкою поновлені подружні відносини, що вони проживають разом як одна родина, мають спільний бюджет та спільно утримують своїх дітей, позивач суду не подав.

Надана суду позивачем виписка з його банківського рахунку дійсно містить інформацію про здійснення ним певних платіжних операцій, зокрема, оплату покупок, але вона не містить деталізованої інформації про характер таких покупок, кому та за що саме позивач оплатив певні суми коштів. Доказів того, що ці покупки були здійснені саме для покриття потреб неповнолітніх дітей, позивачем не надано. Також ним не надано доказів того, що діти відвідують платні гуртки, табори тощо та він самостійно здійснює їх оплату.

Позивач в обґрунтування позову послався на ст.188 СК України, але процитував її зміст, який повністю не відповідає чинній редакції вказаної статті.

Так, за змістом чинної редакції ст.188 СК України за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

В цій справі позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги обставинами, передбаченими вказаною нормою.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, шо є предметом основного піклування батьків. Саме батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, як правило, визначаються за домовленістю між ними. Наявність судового рішення про стягнення з одного з батьків аліментів на утримання дітей на користь іншого не виключає можливості досягнення між батьками домовленості щодо способу та порядку сплати аліментів, в т.ч. на стадії примусового виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи з принципів верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей, суд не знаходить законних підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів/припинення їх стягнення на користь позивачки, у зв`язку з чим в задоволенні цього позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.7,141,150,180-182,188,190 Сімейного кодексу України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,259,263-265,273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29.12.2025.

Суддя Н.А. Мурашова

18.12.2025