Номер провадження: 22-ц/813/6508/25
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2025 року у складі судді Чорнухи Ю.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, у якій просив суд:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- визнати машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 25,9 кв.м., розташоване в паркінгу за адресою: АДРЕСА_2 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 ;

- визнати 1/3 частку сараю, загальною площею 29,7 кв.м., розташованого у дворі будинку АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 17.04.2010 між сторонами був зареєстрований шлюб, який у подальшому був розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2023. Під час перебування у шлюбу з відповідачем, а саме 21.11.2016 позивач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006, акту приймання-передачі нерухомого майна № 326 від 16.11.2016; машиномісце № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору про дольову участь у будівництві паркінгу №4 від 09.01.2006, акту приймання-передачі нерухомого майна № 4 від 16.11.2016. Вважає, що зазначене майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки договори про дольову участь у будівництві житла та про дольову участь у будівництві паркінгу були укладені в 2006 році. Позивач виконав зобов`язання з оплати вартості житла та паркінгу у 2006 році. У подальшому права та зобов`язання інвестора по вказаним договорам були передані ОСОБА_3 11.02.2015 рішенням Апеляційного суду Одеської області залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1522/25927/12 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 про визнання недійсними додаткових угоди до договорів про дольову участь у будівництві. Зазначає, що обставини щодо укладення договору інвестування будівництва та оплати по договору встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси та не підлягають доказуванню. Право власності на 1/3 частку сараю було зареєстровано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 № 2-3340/2007. Тому вважає вказане майно особистою власністю ОСОБА_1 .

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Заперечень, пояснень чи відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 до суду не надала, однак в ході розгляду справи відповідачкою подавалися окремі документи, у яких висловлювалися окремі заперечення під час судового розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98.7 кв.м., житлова площа 58.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101 особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; визнано машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 25.9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101 особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; визнано 1/3 частки сараю, загальною площею 29,7 кв.м., адреса об`єкта: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 38729658 особистою приватною власністю ОСОБА_4 ; стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави, суму судового збору у розмірі 15 140,00 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що спірне нерухоме майно, хоча й було зареєстроване за позивачем у період перебування у шлюбі з відповідачем, однак фактично набуте за особисті кошти позивача, сплачені ним до моменту реєстрації шлюбу, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що вказане майно відповідно до вимог закону є особистою приватною власністю позивача. Крім того, реєстрація прав на квартиру з урахуванням проведеної інвентаризації 12.05.2023 відбулася після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, що також свідчить про обґрунтованість позовних вимог про визнання квартири та машиномісця особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Також суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним 1/3 частки сараю, з огляду на зміну правового режиму приватизованої земельної ділянки. Судом встановлено, що лише у період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі шляхом приватизації, визнавалася спільною сумісною власністю подружжя. Натомість до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності того з подружжя, який реалізував своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Таким чином, майно, набуте позивачем у результаті приватизації, що мала місце до 08 лютого 2011 року та до укладення шлюбу, є його особистою приватною власністю.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що встановивши, що спірні об`єкти нерухомого майна набуто у період шлюбу, суд першої інстанції визнав такою, що не потребує доказуванню обставину того, що позивач виконав свої зобов`язання та сплатив на користь ТОВ «Берег Будгруп» за договором за №326 та №4 про дольову участь у будівництві житла та паркінгу, що вбачається з рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25.11.2014 у справі №1522/25927/12. Однак фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач, уклавши Додаткову угоду № 3 від 10.12.2009, передав іншій особі належні йому на підставі договору № 326 від 09.01.2006 права та зобов`язання інвестора, а відтак станом на той час втратив вказані майнові права, в тому числі щодо його грошового внеску, та набув їх знову лише після ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 у справі №1522/25927/12. Отже, відповідні права позивач набув під час шлюбу. До того ж, підлягає урахуванню та обставина, що під час шлюбу спільним коштом подружжя було проведено ремонт і реконструйовану вказану квартиру площею 95,9 кв. м, внаслідок чого збільшено її площу та зареєстровано іншу квартиру загальною площею 98,7 кв. м, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Отже, під час шлюбу створено новий об`єкт нерухомого майна. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вищевказаним обставинам справи й натомість дійшов протилежних висновків, в тому числі на підставі неактуального станом на дату розгляду цієї справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73638309, сформованого 22.11.2016, з відомостями про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею (кв.м.): 95,9, житловою площею (кв.м.): 50,2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, зареєстроване за ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 326, виданий 16.11.2016, видавник: ОК «Граніт», ОСОБА_1 технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 17.11.2016, видавник: ПП «Одеське БТІ», свідоцтво, серія та номер: 4, виданий 09.01.2006, видавник: ОК «Граніт»; довідка, серія та номер: 09/11/16-1, виданий 09.11.2016, видавник: ТОВ «Берег-Будгруп», договір про дольову участь у будівництві житла, серія та номер: 326, виданий 09.01.2006, видавник: ТОВ «Берег -Будгруп», ОСОБА_1 . Не враховано судом першої інстанції і те, що згідно з вказаним вище витягом як підставу виникнення права власності вказано не договір купівлі-продажу між позивачем та ТОВ «Берег-Будгруп», а акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 326, виданий 16.11.2016, видавник: Обслуговуючий кооператив «Граніт» та ОСОБА_1 . Процесуальні порушення полягають у тому, що вказаний акт приймання передачі нерухомого майна в матеріалах справи відсутній та судом не досліджувався, незважаючи на те, що ОСОБА_2 заявлялося клопотання про витребування реєстраційної справи. Суд не звернув увагу, що ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт» є різними юридичними особами, жодної форми договірних обставин між ними та або правовідносин правонаступництва суду позивачем не наведено. Судом першої інстанції не прийнято до уваги твердження про фактичне виконання договорів за № НОМЕР_2 та № 4, укладених між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_1 лише з боку позивача. В той час коли будівництво спірних об`єктів майна ТОВ «Берег-Будгруп» не завершено, а отже документального підтвердження того, що саме ТОВ «Берег-Будгруп» збудувало та передало спірні об`єкти позивачем не доведено. Факт завершення будівництва та передачі його позивачу Обслуговуючим кооперативом «Граніт» у 2016 році матеріалами справи підтверджено. Матеріали справи не містять доказів того, що на адресу Обслуговуючого кооперативу «Граніт» позивачем було внесено пай за прийняття до асоційованих членів у період дошлюбний, а отже щодо майна діє принцип спільності майна подружжя.

Доводи скарги також мотивовано тим, що судом не досліджено та відхилено доводи про те, що зміна об`єкту відбулася саме у період перебування у шлюбі. Сам по собі факт того, що позивач звернувся про реєстрацію у поза правовий спосіб свідчить, що на момент оформлення було завершено всі роботи з фактичної реконструкції та підмасковано їх під роботи з поточного ремонту. Квартира була передана забудовником у стані який підлягав ремонту. На час реєстрації у 2023 році основна та житлова площі змінилися та квартира збільшилася загалом до 98, 7 м кв, при цьому, суттєво змінилась житлова площа - 58,7 м кв. Внаслідок збільшення площі спірної квартири, відповідно збільшилася і її ціна, яка згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості від 24.06.2025 складає 6 280 105 гривень 01 копійки. Нівелювання судом першої інстанції процесуальних прав ОСОБА_2 призвело до неможливості своєчасно опрацювати матеріали та заявити клопотання про призначення експертизи будівництва квартири АДРЕСА_1 , в результаті якої було б достовірно встановлено, чи є зазначена квартира новою річчю в розумінні будівельного законодавства; чи є проведені у вказаній квартирі роботи з переобладнання та перепланування жилого приміщення такими, що не передбачали втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування та коли саме було проведено реконструкцію.

Також судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що позивач набув право власності на 1/3 частки сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у період шлюбу з відповідачкою, а саме - 21.12.2012, у зв`язку з чим, на цей об`єкт нерухомості також поширюється презумпція права спільної власності подружжя. Даний сарай у період шлюбу зазнав поліпшень, внаслідок який його вартість значно збільшилась. Усе вищенаведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вірного вирішення даної справи.

Судом також порушені були норми процесуального права, зокрема позбавлено відповідачку ОСОБА_2 та її представника права на подання відзиву на позовну заяву, а також подання доказів на обґрунтування заперечень проти позовної заяви. Судом протокольною ухвалою безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залишення позову ОСОБА_1 без руху, не видаляючись при цьому до нарадчої кімнати та не роз`яснюючи порядок її оскарження. Суддя Чорнуха Ю.В. своїми неправомірними діями використовуючи різні прогалини в законодавстві, штучно маніпулюючи процесуальними нормами блокувала відповідачці ОСОБА_2 юридичну можливість захиститися, своїми діями суддя Чорнуха Ю.В. позбавила відповідачку доступу до суду, чим порушила ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 27.11.2025 з`явилися: представник ОСОБА_2 адвокат Судаков В.В. та представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко С.О.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 17.04.2010. Відповідач змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Рішенням Приморського районного суду у м. Одесі від 18.04.2023 у справі № 522/10698/18, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04.09.2023, розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 17.04.2010 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 255 /а.с. 129-130 том 2/. Рішенням суду встановлено, що сторони з 2018 року проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують.

09.01.2006 між ТОВ «Берег-Будгруп» (іменоване надалі «Підприємство») та ОСОБА_1 (іменований надалі «Пайщик») укладено договір про дольову участь у будівництві житла № 326 (далі договір № 326), згідно п. 1.1. якого Підприємство здійснює згідно проекта будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 (далі Житловий будинок).

Згідно п. 2.1. Договору № 326 Пайщик зобов`язується прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . Підприємство зобов`язується здійснити будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 і після здачі цього житлового будинку в експлуатацію передати пайщику 3 кімнатну квартиру АДРЕСА_6 згідно акта приймання-передачі, вартість якої визначається цим договором.

Пунктом 4.1. Договору № 326 визначена загальна вартість 95,69 кв.м. загальною площею набутої квартири складає 517060,92 гривен (по курсу НБУ за 1 долар США 5,05 грн. на момент укладення цього договору від 09.01.2006), що еквівалентно 102388,3 дол США.

Згідно додатку № 1 до Договору № 326 сторонами погоджений графік оплати: дата 28.07.2006 50000,00 еквівалент дол. США, 18.08.2006 52388,30 еквівалент дол. США.

Також 09.01.2006 між ТОВ «Берег-Будгруп» (іменоване надалі «Підприємство») та ОСОБА_1 (іменований надалі «Пайщик») укладено договір про дольову участь у будівництві паркінга № 4 (далі договір № 4), згідно п. 1.1. якого підприємство здійснює згідно проекта будівництво паркінга по вул. Педагогічній, 21, в місті Одесі.

Згідно п. 2.1. Договору № 4 пайщик зобов`язується прийняти дольову участь у будівництві паркінга, а підприємство здійснює його будівництво.

Пунктом 4.1. Договору № 4 визначена загальна вартість машиномісця - 100495 гривень.

Згідно додатку № 1 до Договору № 4 сторонами погоджений графік оплати: дата 28.07.2006 2000,00 еквівалент дол. США, 18.08.2006 17900,00 еквівалент дол. США.

18.08.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір кредиту № 2006/13-2.06/719, відповідно до п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70288 доларів США, зі сплатою 12,25 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з вересня 2006 року по липень 2021 року щомісячно рівними частками по 390 (триста дев`яносто) доларів США; в серпні 2021 року 478 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 17 серпня 2021 року, надалі за текстом «Кредит», на умовах, визначених цим договором /а.с. 19-23 том 2/.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування інвестування житла трьохкімнатної квартири, загальною площею 95,69 квадратних метрів, житловою площею 51,86 квадратних метрів, що знаходиться на 9 поверсі, та будується за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до договору № 326 про дольову участь у будівництві житла від 09.01.2006, що укладений між позичальником та ТОВ «Берег-Будгруп», та машино-міста в паркінгу за адресою: АДРЕСА_5 , відповідно до договору № 4 про дольову участь в будівництві паркінга від 09.01.2006 року, що укладений між позичальником та ТОВ «Берег-Будгруп».

18.08.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодердатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, згідно п. 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 2006/13-2.06/719 від 18.08.2006, укладеним між Іпотекдержателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру, загальною площею 95,69 квадратних метрів, житловою площею 51,86 квадратних метрів, що будується на 9 поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_4 . 18.08.2006 договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1538 /а.с.24-27 том 2/.

Згідно довідки вих. № 10.5.1-17/96-3419 від 26.10.2009, виданої АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 , станом на 26.10.2009 зобов`язання згідно з договором кредиту № 2006/13-2.06/719 від 18.08.2006, укладеного з ООФ АКБ «Укрсоцбанк», виконані достроково та в повному обсязі /а.с. 28 том 2/.

10.12.2009 між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 326 «Про дольову участь будівництва житла» від 09.01.2006 про внесення змін, згідно п. 5 якої всі грошові кошти в розмірі 517060,92 гривень, внесені ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ТОВ «Берег-Будгруп» в рахунок інвестування трьохкімнатної квартири АДРЕСА_7 , дев`ятий поверх рахувати як внесеними громадянином України ОСОБА_1 .

Також 10.12.2009 між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 4 «Про дольову участь будівництва паркінгу» від 09.01.2006 про внесення змін, згідно п. 5 якої всі грошові кошти в розмірі 100495,00 гривень, внесені ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ТОВ «Берег-Будгруп» в рахунок інвестування машино-місця № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , рахувати як внесеними громадянином України ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 у справі № 1522/25927/12 /а.с. 16-40 том 1/ за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп», ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_11 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дєордієвої І.В. про визнання недійсним додаткових угод, визнання майнових прав та відшкодування збитків позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема:

-визнано додаткову угоду № 3 до договору № 326 «про дольову участь у будівництві житла» від 09.01.2006 про внесення змін, укладену 10.12.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (), в особі генерального директора ОСОБА_12 , діючого на підставі Статут та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 недійною, в момент її вчинення;

-визнано додаткову угоду № 1 до договору № 4 «про дольову участь у будівництві паркінга» від 09.01.2006 про внесення змін, укладену 10.12.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег_Будгруп» (), в особі генерального директора Веселова С.Р. діючого на підставі Статуту та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 недійсною, в момент її вчинення;

-визнано договір № 326 «Про дольову участь у будівництві житла» укладеного 09.01.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (), в особі генерального директора Веселова С.Р. та ОСОБА_1 , який прийняв участь в фінансуванні будівництва 3-х кімнатної квартири під АДРЕСА_8 , дійсним;

-визнано договір № 4 про дольову участь у будівництві паркінгу, укладеного 09.01.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (код ЄРПОУ: 32432565) та ОСОБА_1 , який прийняв участь у фінансуванні будівництва паркінгу, а саме машино-місця № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , дійсним;

-визнано за ОСОБА_1 майнові права на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_9 ;

-визнано за ОСОБА_1 , майнові права на машино-місце АДРЕСА_10 ;

-зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (), на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 в експлуатацію державною приймальною комісією, передати ОСОБА_1 , трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_9 ;

-зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» (), на протязі двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 в експлуатацію державною приймальною комісією, передати ОСОБА_1 , машино-місце АДРЕСА_10 ;

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11.02.2015 /а.с. 41-53 том 1/ рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 в частині зобов`язання та стягнення з ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_13 збитків у розмірі 3660553,51 грн., що за курсом Національного Банку України станом на 25.11.2014 еквівалентно 244576,6 доларам США, виходячи з курсу валют 14,9669 гривень за 1 долар США - скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 у справі № 1522/25927/12 встановлені такі обставини:

- 09.01.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп», іменуєме «Підприємство» та ОСОБА_1 , який не є суб`єктом підприємницької діяльності, іменуємий у подальшому «Пайщик», укладений договір № 326 про дольову участь у будівництві житла;

- згідно п. 2.1. договору Пайщик зобов`язується прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , а Підприємство зобов`язується вчинити будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , та після здачі цього житлового будинку в експлуатацію передати Пайщику трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_6 згідно акту прийому-передачі, вартість якої встановлена цим Договором (п. 2.2.);

- згідно п. 4.1. Договору, загальна вартість 95,69 кв.м. загальної площі придбаної квартири складає 517.060,92 гривень, що по курсу НБУ з 1 долар США - 5,05 грн. на момент укладення вказаного договору від 09.01.2006, еквівалентно 102.388,3 доларів США /а.с.25 том 1/;

- 09.01.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» та ОСОБА_1 , який не є суб`єктом підприємницької діяльності, укладений договір № 4 про дольову участь у будівництві паркінгу;

- згідно п. 2.1. договору Пайщик зобов`язується прийняти дольову участь у будівництві машино-місця у паркінгу, а Підприємство здійснює його будівництво;

- згідно п. 3.1., загальна вартість придбаного машино-місця складає 100.495 гривень (по курсу НБУ за 1 долар США 5,05 грн. на момент укладення цього договору), що еквівалентно 19.900 доларів США /а.с.26 том 1/.

- ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання та сплатив на користь ТОВ «Берег-Будгруп» за договором за № 326 та № 4 про дольову участь у будівництві житла та паркінгу відповідні грошові суми, про що свідчать надані суду картка по контрагенту ОСОБА_1 /дол.участь/ від 01.01.2004 -31.03.2013, з якої вбачається приход у сумі 100.495,00 гривень та 517.060,92 гривень, що сплачені 28.07.2006 та 18.08.2006 за договорами /а.с.26 том 1/.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73638309, сформованого 22.11.2016, право власності на квартиру, загальною площею (кв.м.): 95,9, житловою площею (кв.м.): 50,2, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, зареєстроване за ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 326, виданий 16.11.2016, видавник: ОК «Граніт», ОСОБА_1 технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 17.11.2016, видавник: ПП «Одеське БТІ», свідоцтво, серія та номер : 4, виданий 09.01.2006, видавник: ОК «Граніт»; довідка, серія та номер: 09/11/16-1, виданий 09.11.2016, видавник: ТОВ «Берег-Будгруп», договір про дольову участь у будівництві житла, серія та номер: 326, виданий 09.01.2006, видавник: ТОВ «Берег-Будгруп», ОСОБА_1 .

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .

Так,відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч. 2-3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦПК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про виконання позивачем зобов`язань за договорами дольової участі № 326 та № 4 і набуття ним майнових прав до шлюбу, оскільки на думку скаржниці, у зв`язку з укладенням додаткової угоди від 10.12.2009 позивач втратив права інвестора та набув їх повторно лише після ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 у справі №1522/25927/12, тобто під час шлюбу, у зв`язку з чим спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими доводами скарги ОСОБА_2 , з огляду на те, що судовим розглядом справи встановлено, що договори про дольову участь у будівництві житла № 326 та паркінгу № 4 були укладені 09.01.2006, тобто до реєстрації шлюбу сторін (17.04.2010), а фінансування будівництва було повністю здійснене позивачем у 2006 році, у тому числі за рахунок кредитних коштів, які були отримані позивачем до шлюбу, та які мали цільове призначення інвестування саме спірних об`єктів і були достроково та повністю погашені ОСОБА_1 до 26.10.2009, тобто також до шлюбу. Таким чином, факт набуття позивачем майнових прав як інвестора та виконання ним грошових зобов`язань виник і завершився до шлюбу, що узгоджується з положеннями статті 57 СК України.

При цьому, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014 у справі №1522/25927/12 не породжувало нових майнових прав, а лише підтвердило та відновило порушені права позивача, які виникли на підставі договорів 2006 року, тому посилання ОСОБА_2 на набуття прав під час шлюбу є помилковими.

Посилання скаржниці на додаткову угоду № 3 від 10.12.2009 як на підставу втрати позивачем майнових прав спростовується змістом цієї угоди та судовими рішеннями, які набрали законної сили. Зокрема, як встановлено рішенням суду від 25.11.2014 у справі №1522/25927/12, додаткові угоди були визнані недійсними, а відтак не породжували правових наслідків з моменту їх укладення (стаття 216 ЦК України).

Доводи ОСОБА_2 про те, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя було проведено ремонт і реконструкцію квартири, унаслідок чого створено новий об`єкт нерухомого майна, є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №101, у якій містяться копії документів, які стали підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно та встановлено судом, збільшення загальної площі квартири з 95,9 кв.м. до 98,7 кв.м. відбулося за результатами технічної інвентаризації та виконання робіт, які не передбачали втручання в несучі конструкції та відповідно до чинного законодавства не потребували отримання дозвільних документів чи введення об`єкта в експлуатацію. Інвентаризація майна та державна реєстрація прав на квартиру з урахуванням уточнених технічних характеристик здійснені у травні 2023 року.

Водночас рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2023 у справі № 522/10698/18, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04.09.2023, встановлено факт припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами з 2018 року, що унеможливлює висновок про створення нового об`єкта нерухомості в період спільного сімейного життя. При цьому позиція відповідача щодо моменту припинення шлюбних відносин у цій справі суперечить її попереднім поясненням, наданим у справі про розірвання шлюбу.

З огляду на те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача до укладення шлюбу, обов`язок доказування обставин істотного збільшення вартості майна за рахунок спільних коштів подружжя покладався саме на відповідачку. Проте жодних належних та допустимих доказів такого збільшення або фінансування робіт за рахунок спільних коштів подружжя матеріали справи не містять та ОСОБА_2 як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції не надано. Посилання ОСОБА_2 щодо необхідності проведення будівельної експертизи, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, використання неактуального витягу з Державного реєстру речових прав, не дослідження акту приймання-передачі від 16.11.2016, відсутність доказів правонаступництва між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт», а також відсутність доказів внесення позивачем пайових внесків у дошлюбний період.

Так, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено матеріали реєстраційної справи, зокрема: свідоцтво № 4 від 09.01.2006, договір № 326 від 09.01.2006 про дольову участь у будівництві житла, довідку ТОВ «Берег-Будгруп» про повну оплату позивачем вартості житла, акт приймання-передачі квартири від 16.11.2016 та технічний паспорт від 17.11.2016. Витяг з Державного реєстру речових прав підтверджує, що право власності на квартиру та машиномісце виникло за ОСОБА_1 на підставі укладених та сплачених ним договорів до реєстрації шлюбу.

Посилання апелянта про відсутність внесення паю до ОК «Граніт» не стосуються суті даного спору, оскільки предметом справи є джерело набуття майна, а не організаційно-правова форма забудовника.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право власності позивача на 1/3 частку сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , виникло на підставі приватизації 21.01.2004 та було підтверджене рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 у справі № 2-3340/2007, яке набрало законної сили 30.06.2007. Зокрема суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що формальна реєстрація права власності в Державному реєстрі 21.12.2012 не є датою виникнення права власності, а лише відображає його реєстрацію, тоді як право позивача на зазначену частку сараю виникло до укладення шлюбу.

З огляду на норми Сімейного кодексу України, зокрема статтю 61 (у редакції закону № 2913-VІ від 11.01.2011 та закону № 4766-VІ від 17.05.2012) та пункт 4 частини першої статті 57 СК України, житло, набуте одним із подружжя до шлюбу внаслідок приватизації, належить до його особистої приватної власності, а презумпція спільної власності подружжя на таке майно не поширюється.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 у справі № 686/2762/15-ц зазначив, що зміни у законодавстві щодо спільної власності подружжя не мають зворотної дії і не змінюють правовий режим майна, набутого до їх набрання чинності. Крім того, поліпшення майна в період шлюбу не впливає на його правовий статус як особистої приватної власності.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин щодо сараю є необґрунтованими.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачку ОСОБА_2 та її представника було позбавлено права на подання відзиву на позовну заяву, а також подання доказів на обґрунтування заперечень проти позовної заяви, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд надав відповідачці можливість брати участь у справі, подавати клопотання та докази, у межах строків та форм, визначених Цивільним процесуальним кодексом України. Відсутність певних документів або відзиву у встановлені законом строки не може розцінюватися як позбавлення права на захист, оскільки процесуальні права відповідачки реалізовувалися у передбаченому законом порядку.

Не заслуговують на увагу суду доводи скарги й про порушення ст. 6 Конвенції, оскільки суд першої інстанції забезпечив відповідачці можливість брати участь у справі, подавати клопотання та оскаржувати ухвали. Відмова у клопотаннях, не є порушенням ст. 6 Конвенції, оскільки відповідачка не була позбавлена доступу до суду і могла користуватися передбаченими законом засобами захисту своїх прав.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.12.2025

Головуючий

Судді: