АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 725/5540/25

провадження № 22-ц/822/990/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», в інтересах якого діє Романенко Михайло Едуардович, на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Одовічен Я. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 .

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у розмірі 50 006 гривень, що складається з: 12 100 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 31 856 гривень - заборгованість за процентами; 6 050 гривень - заборгованість за пенею.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7762444 про надання споживчого кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» було направлено відповідачу електронним повідомленням (смс) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 7762444, який також знаходиться у особистому кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Згідно умов кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки, у розмірі 12100 гривень. Кредит надається на споживчі потреби.

Розмір процентної ставки, встановлений в кредитному договорі, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку.

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного умовами кредитного договору.

27 листопада 2024 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, на підстав якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача.

ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. В свою чергу, відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів в повному обсязі та у визначений строк.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 в сумі 50 006 гривень, що складається з: 12 100 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 31 856 гривень - заборгованість за процентами; 6 050 гривень - заборгованість за пенею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2025 року позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у сумі 26 701 гривня, з яких: 12 100 гривень - тіло кредиту; 14 601 гривня - проценти за користування кредитом.

Вирішено питання розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору та правничу допомогу у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір в установленому законом порядку відповідач ОСОБА_1 не оспорював та не визнавав недійсним.

Частково задовольняючи позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», суд вважав доведеною ту обставину, що відповідач 06 квітня 2024 року отримав кредитні кошти у розмірі 10 100 гривень на підставі укладеного із первісним кредитором договору.

Також 08 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору № 7762444, згідно умов якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 000 гривень, у зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до договору: сума кредиту складає 12 100 гривень, тип кредиту - кредит, денна процентна ставка складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 2,2 в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 2,19% в день.

27 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (фактор) укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (пункт 1.1 договору).

З урахуванням наведеного позивач довів право на стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 100.

Однак в частині пред`явлених позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 31 856 гривень суд дійшов висновку, що відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки для кредитних договорів, які укладені з 24 грудня 2023 року, не повинен перевищувати 1%.

Разом з цим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII.

Відповідно до пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Кредитний договір № 7762444 укладений 06 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Отже, умова укладеного між сторонами договору, передбачена пунктом 1.5 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 2,20% відповідно до положень частини п`ятої статті Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Керуючись наведеним, судом здійснено розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитом за період за період з 06 квітня 2024 року (дату видачі кредиту) по 04 серпня 2024 року включно (121 день), виходячи з встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1%, що становить 14 601 гривня.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 6 050 гривень, суд прийшов до висновку про безпідставність цієї вимоги, оскільки позичальник (відповідач) відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України звільнений від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у розмірі 50 006 гривень, з яких: 12 100 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 31 856 гривень - заборгованість за процентами; 6 050 гривень - заборгованість за пенею.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Акцентує увагу на тому, що відповідно до пунктів 3.1, 3.2 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.

Згідно з пунктом 1.5 договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:

- відповідно до пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункту 1.4 цього договору (360 днів).

- відповідно до пункту 1.5.2 договору знижена процентна ставка 2,09% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 06 травня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.

Звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 04 квітня 2024 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 04 квітня 2024 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 06 травня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

З огляду на викладене, договорами про споживчий кредит, які укладаються зі споживачами після 04 квітня 2024 року (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також договорами, строк кредитування яких продовжено після 04 квітня 2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.

Суд першої інстанції помилково застосував до нарахованої позивачем заборгованості денну процентну ставку у розмірі 1% за період з 06 квітня 2024 року (дату видачі кредиту) по 04 серпня 2024 року та як наслідок позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

06 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7762444 про надання споживчого кредиту (а. с. 13-21).

Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: зі сторони позикодавця кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а зі сторони позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора (С5082).

ОСОБА_1 як позичальник за договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши товариству свої персональні дані (РНОКПП - НОМЕР_1 ), паспорт № НОМЕР_2 , місце проживання, електронну пошту, номер мобільного телефону НОМЕР_3 (а. с. 21).

На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.2 договору).

Згідно пунктами 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору сума кредиту складає 10100 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору; знижена процентна ставка 2,09% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 06 травня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльність, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункт 1.6 договору).

Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача за вказаними ним реквізитами платіжної картки № НОМЕР_4 .

Факт одержання коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 19 травня 2025 року, відповідно до якої між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів від 19 січня 2022 року № 190122-1. На підставі зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 06 квітня 2024 року о 08годині 45 хвилин у сумі 10 100 гривень. Призначення платежу - зарахування на картку № НОМЕР_4 (а. с. 35).

08 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 7762444 про надання споживчого кредиту від 06 квітня 2024 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 000 гривень, у зв`язку з чим погодили внести зміни до договору, а саме: сума кредиту складає 12 100 гривень. Тип кредиту - кредит. Денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 2,2% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 2,19% в день.

Додаткова угода від 08 квітня 2024 року до кредитного договору № 7762444 підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9559 (а. с. 31-32).

27 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ДІДЖИ Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф (а. с. 26-30).

Згідно з пунктом 1.1 договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт-прийому передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу від 27 листопада 2024 року № 27.11/24-Ф до ТОВ «ДІДЖИ Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у розмірі 50 006 гривень, з яких: 12 100 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 31 856 гривень - сума заборгованості за процентами, 6 050 гривень - сума заборгованості за пенею (а. с. 11).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.

Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII)

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За обставин цієї справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладеного між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 кредитного договору від 06 квітня 2024 року № 7762444.

Також як встановлено судами 08 квітня 2024 року сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 квітня 2024 року № 7762444, за умовами якої сторони домовилися про збільшення суми кредиту на 2 000 гривень.

Факт одержання коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» від 19 травня 2025 року, відповідно до якої між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір про організацію переказу грошових коштів від 19 січня 2022 року № 190122-1. На підставі зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»: 06 квітня 2024 року о 08годині 45 хвилин у сумі 10 100 гривень. Призначення платежу - зарахування на картку № НОМЕР_4 .

27 листопада 2024 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, на підстав якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача.

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як особа яка ініціювала апеляційне провадження, факт укладення договору, отримання кредитних коштів та перехід права вимоги не оспорює.

Спірним у даному випадку, виходячи із доводів апеляційної скарги, є відповідність нарахування позивачем процентів за користування кредитом у положенням Закону України «Про споживче кредитування», а також наявність законодавчих обмежень щодо стягнення пені за споживчим кредитом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) на підставі змістовного аналізу частини першої статті 1054 ЦК України прийшла до висновку, що за правилом наведеної норми позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Конституційний суд України у рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України дійшов наступних висновків:

Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (пункти 3, 6 статті 3 Кодексу).

Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6).

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).

Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.

За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

За умовами укладеного між сторонами 06 квітня 2024 року кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.2. договору).

Згідно пунктами 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору сума кредиту складає 10100 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору; знижена процентна ставка 2,09% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 06 травня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльність, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункт 1.6 договору).

08 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 7762444 про надання споживчого кредиту від 06 квітня 2024 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 000 гривень, у зв`язку з чим погодили внести зміни до договору, а саме: сума кредиту складає 12 100 гривень. Тип кредиту - кредит. Денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 2,2% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 2,19% в день.

Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам виходить із наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».

Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що кредитний договір № 7762444 укладено 06 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі

№ 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період перших 120 днів з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року (включно) максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5%, в період наступних 120 днів з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року (включно) - 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - 1%.

В зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що обмеження процентної ставки у розмірі 1% слід застосовувати з 24 грудня 2023 року, оскільки пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону «Про споживче кредитування» встановлено тимчасове обмеження (перехідний період), протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким є 24 грудня 2023 року.

При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється в тому числі і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

А тому умови кредитного договору, які встановлюють денну проценту ставку у розмірі, що перевищує встановлений Законом України «Про споживче кредитування» гранично допустимий її розмір, є нікчемними у відповідній частині.

З цих підстав помилковими є доводи апеляційної скарги щодо правомірності застосування процентної ставки у розмірі 2,2% протягом всього строку кредитування.

При цьому колегія суддів враховує, що частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» додатково визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом, які враховуються при обчисленні денної процентної ставки, не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит.

З цими положеннями узгоджуються зміст підпункту 11 частини першої статті 12 та підпункту 9 частини третьої статті 9 цього ж Закону, відповідно до яких на кредитодавця покладено обов`язок до укладення договору про споживчий кредит попередити позичальника про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі щодо розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит. Якщо такі умови позичальником узгоджені та сторонами укладено договір про споживчий кредит, то у змісті цього договору містяться положення, які визначають наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.

Разом з цим умови укладеного між сторонами кредитного договору про нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 2,2% (стандартна процентна ставка), яка застосовується протягом всього строку дії договору, не можуть вважатися мірою відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, а тому на таку умову поширюються обмеження частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки з урахуванням особливостей визначених пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону «Про споживче кредитування».

Проте, як вбачається зі змісту договору, зокрема підпункту 1.5.1, денна процентна ставка становить 2,2%, що не відповідає вимогам закону починаючи з 22 квітня 2024 року.

Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 звернув увагу на те, що питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Також Верховний Суд у постанові від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16 (провадження № 61-3985св24), виходячи із положень частини першої статті 81 ЦПК України дійшов висновку, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

З урахуванням вищенаведених мотивів цієї постанови, суд першої інстанції помилково виходив із того, що початком періоду, з якого денна процентна ставка не може перевищувати 1%, є 24 грудня 2023 року.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне здійснити власний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 квітня 2024 року у частині нарахування процентів за користування кредитом, який повинен бути здійснений наступним чином:

- за період з 06 квітня 2024 року по 07 квітня 2024 року (2 дні) - 10 100 х 2,2% х 2 = 444 гривні 49 копійки.

Як встановлено судами 08 квітня 2024 року сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 квітня 2024 року № 7762444, за умовами якої сторони домовилися про збільшення суми кредиту на 2 000 гривень.

Внаслідок наведеного з 08 квітня 2024 року тіло кредиту склало 12 100 гривень.

- за період з 08 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року (14 днів) - 12 100,00 х 2,2% х 14 = 3 726 гривень 80 копійок;

- за період з 22 квітня 2024 року по 04 серпня 2024 року (105 днів) - 12 100,00 х 1,5% х 105 = 19 057 гривень 50 копійок;

Зважаючи на зазначене, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у частині процентів за користування кредитом становить 23 228 гривень 79 копійок (444,49 + 3 726,80 + 19 057,50).

Також, звертаючись із цим позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснило також нарахування пені у сумі 6 050 гривень, яку просило стягнути з відповідача.

У цій частині колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав включення позивачем до суми заборгованості пені у сумі 6 050 гривень зважаючи на наступне.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24).

Вказане свідчить, що судом касаційної інстанції визначено єдиний підхід щодо застосування норм права до правовідносин, які випливають, зокрема й з споживчого кредиту та щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року.

А тому до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже, всього заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 складає 35 328 гривень 79 копійок, з яких: 12 100 гривень - тіло кредиту; 23 228 гривень 79 копійок - проценти за користування кредитом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, заочне рішення суду першої інстанції від 18 вересня 2025 року частково ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину відповідно до змісту цієї постанови.

Також підлягає зміні резолютивна частина заочного рішення від 18 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості із викладенням її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у сумі 35 328 гривень 79 копійок, з яких: 12 100 гривень - тіло кредиту, 23 228 гривень 79 копійок - проценти за користування кредитом».

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також згідно з вимогами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання в електронній формі позовної заяви у цій справі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у встановленому законом порядку та розмірі сплачено судовий збір у сумі 2 422 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 травня 2025 року (а. с. 37).

Також ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у встановленому порядку та розмірі сплачено судовий збір за подання в електронній формі апеляційної скарги у сумі 3 633 гривні 60 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією від 25 вересня 2025 року № 13149.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 задоволено частково на 70,65% (35 328,79 / 50 006,00 х 100).

З урахуванням викладеного з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4 278 гривень 56 копійок (2 422,40 + 3 633,60) х 70,65%).

Також вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 гривень є документально підтвердженими та були необхідними, а тому також підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Б. М., копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно з яким адвокат Білецький Б. М. має право на заняття адвокатською діяльністю з 17 березня 2016 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, акт № 7762444 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).

За наслідками перегляду справи у суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у суді першої інстанції витрати на правничу допомогу у сумі 4 239 гривень (6 000,00 х 70,65%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину заочного рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2025 року відповідно до змісту цієї постанови.

Резолютивну частину заочного рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості змінити, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2024 року № 7762444 у сумі 35 328 гривень 79 копійок, з яких: 12 100 гривень - тіло кредиту; 23 228 гривень 79 копійок - проценти за користування кредитом».

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 278 гривень 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 4 239 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ВИСОЧАНСЬКА