ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 390/1007/22

провадження № 61-14395св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Квітки О. О. від 28 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів:

Чельник О. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л., від 16 жовтня 2025 року і ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя 12 червня 2019 року ОСОБА_3 склав заповіт, в якому заповів їй частину свого майна. 22 лютого 2022 року вона подала заяву про прийняття спадщини. Нотаріус Флоренко С. К. повідомила, що ОСОБА_3 склав ще один заповіт на іншу особу, тому вона втратила право на спадкування за попереднім заповітом.

3. Позивачка вважала, що заповіт ОСОБА_3 , яким спадкодавець заповів все майно іншій особі, має бути визнаний судом недійсним, оскільки 19 лютого 2016 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті складав заповіт, у якому розподілив своє майно між дочкою - ОСОБА_2 та сином - ОСОБА_4 . Дізнавшись, що ОСОБА_4 тяжко захворів, ОСОБА_3 23 червня

2017 року склав новий заповіт, де вказав спадкоємцями: ОСОБА_2 , а також її - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20 червня 2019 року він уточнив заповіт.

4. У подальшому, а саме 04 грудня 2021 року ОСОБА_2 забрала ОСОБА_3 до себе, але 07 грудня 2021 року він телефонував та просив забрати його додому, оскільки не бажав проживати у дочки. Згодом його телефон було вимкнено. Її, ОСОБА_1 , та її матір сім`я відповідачки не пустила провідати діда. 04 лютого 2022 року вона подала заяву на ім`я начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області про те, що ОСОБА_2 та її чоловік обмежують спілкування з дідом.

5. Позивачка вважала, що заповіт від 19 січня 2022 року був складений ОСОБА_3 під впливом насильства, не відповідав його внутрішній волі на момент його вчинення, тому підлягає визнанню недійсним на підставі

статті 231 ЦК України.

6. З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт від 19 січня 2022 року, який був складений ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 28 квітня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будь-яких доказів, які б свідчили про застосування насильства до ОСОБА_3 з метою впливу на його волевиявлення, позивачкою не надано та не доведено, що заповіт ОСОБА_3 від 19 січня 2022 року було вчинено під впливом насильства, а отже підстави для визнання його недійсним відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко З. С., залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року - без змін.

10. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами застосування насильства до ОСОБА_3 з метою впливу на його волевиявлення. Посилання позивачки на здійснення насильницького впливу на ОСОБА_3 відповідачкою чи членами її сім`ї базуються на припущеннях, що до заповідача могло бути застосовано насильство. Долучені звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів самі по собі також не доводять застосування такого насильства та не спростовують презумпцію правомірності правочину. Не спростовує висновків суду першої інстанції і судова почеркознавча експертиза та пояснення експерта у судовому засіданні, який вказав, що незвичні умови виконання підпису, під впливом «збиваючих факторів», обумовлені або наявністю хворобливого стану, або вікових змін, які впливали на письмово-рухові функції заповідача.

Узагальнені доводи касаційної скарги

11. 15 листопада 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Васильченко З. С., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

12. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 січня

2021 року у справі № 297/3225/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі

№ 2604/8284/12, від 24 червня 2020 року у справі № 913/843/14, від 25 вересня 2019 року у справі № 569/3349/18, від 24 липня 2020 року у справі

№ 522/7063/16-ц, від 09 липня 2020 року у справі № 426/6877/15-ц, від 20 грудня 2023 року у справі № 495/11680/18, від 17 січня 2024 року у справі № 363/1130/18, від 23 січня 2020 року у справі № 484/3809/16, від 29 липня 2021 року у справі

№ 907/113/18, від 18 грудня 2024 року у справі № 640//494/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що на час складання спірного заповіту заповідач, як особа похилого віку, перебував під повним контролем відповідачки, яка ізолювала його від соціального та інформаційного середовища, обмежила спілкування з родичами, не допускала до нього сторонніх осіб і навіть перешкоджала телефонному спілкуванню (телефон було вимкнено). Лише після того, як відповідачка насильно повністю ізолювала відповідача від спілкування з рідними, заповідач раптово змінив заповіт, виключивши інших спадкоємців, заповівши все майно відповідачці, і через три тижні помер. Вирішуючи спір, суди обмежилися формальною оцінкою дієздатності заповідача.

14. Заявниця вказує, що психологічний тиск на заповідача був не моментальним, а тривалим і системним, створюючи стан емоційної підлеглості і поступового порушення здатності до самостійного волевиявлення. Суди попередніх інстанцій помилково зосередилися лише на оцінці обставин безпосередньо на момент укладення заповіту, ігноруючи доведений факт довготривалого конфлікту і психологічного впливу, що суперечить положенням статті 203 ЦК України та принципу з`ясування реальної волі заповідача. Раптова зміна заповіту наприкінці життя має оцінюватися судом з особливою ретельністю.

15. Згідно з доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій проігнорували послідовну волю заповідача, яку він висловлював протягом тривалого часу, складаючи попередні заповіти, які лише удосконалював, але ніколи не змінював суттєво. Оспорюваний заповіт є єдиним виключенням і збігається з періодом його ізоляції, а також з активними діями відповідачки щодо усунення будь-якого контакту з іншими особами.

16. Заявниця стверджує, що наявні у справі висновки експертизи дають підстави вважати, що при підписанні заповіту заповідач перебував у стані, який не дозволяв йому діяти вільно, відповідно до його внутрішньої волі.

17. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги подані докази, а апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, проігнорував зазначенні порушення не надавши жодної оцінки поданим доказам. Суд апеляційної інстанції порушив обов`язок з перевірки повноти й законності рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 390/1007/22 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - спадкодавець помер.

20. За життя ОСОБА_3 склав декілька заповітів. 19 лютого 2016 року ним був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Яценко Я. В., яким він заповів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:5051, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; житловий будинок з господарськими будинками та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району та області, належну йому на підставі державного акту на землю серії КР № 002697 від 04 лютого 1997 року № 98-р, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21. 23 червня 2017 року ОСОБА_3 склав інший заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Літвіновою Л. В., яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:5051, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, він заповів ОСОБА_2 ; житловий будинок з господарськими будинками та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 4,05 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, належну йому на підставі державного акта на землю серії КР № 002697 від 04 лютого 1997 № 98-р, - ОСОБА_1 ; земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту на право власності серії КР № 064424, виданого 12 вересня 2005 року Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, земельну ділянку площею 4,06 га, кадастровий номер :02:000:0448, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частках кожній.

22. 20 червня 2019 року ОСОБА_3 склав інший заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Флоренко С. К., яким заповів житловий будинок з господарськими будинками та побутовими будівлями та спорудами та земельні ділянки площею 0,51 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку площею 4,05 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, належну йому на підставі державного акту на землю серії КР № 002697 від 04 лютого 1997 № 98-р, ОСОБА_1 .

23. У подальшому ОСОБА_3 склав заповіт 20 грудня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Озерною О. П., яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_7 .

24. 19 січня 2022 року ОСОБА_3 склав останній заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Озерною О. П., яким він заповів все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_2 .

25. 18 лютого 2022 року Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області надано відповідь на звернення позивачки, зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 04 лютого 2022 року № 4909, у якій повідомлялося, що звернення розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» і 04 лютого

2022 року працівниками Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області складено відповідну довідку. У довідці «Про результати проведеної перевірки за повідомленням ОСОБА_1 щодо неправомірних дій» Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області зазначено, що до чергової частини надійшло звернення ОСОБА_1 , яка повідомила, що дочка дідуся відмовляється, щоб вона його провідувала. Вказану подію було зареєстровано у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кропивницького РУП від 04 лютого 2022 року № 4909. В ході проведення перевірки з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду та попереджено про відповідальність згідно з чинним законодавством.

26. 04 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що вони обмежують спілкування з дідом - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та перешкоджають зустрічі і спілкуванню з ним, у томі числі і засобами зв`язку.

27. З пояснень ОСОБА_1 , наданих начальнику РУП ГУНП в Кіровоградській області від 04 лютого 2022 року, вона близько 13:30 год 04 лютого 2022 року приїхала провідати свого діда - ОСОБА_3 , який знаходився у дочки - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Дід перебував у дочки два місяці. Її чоловік - ОСОБА_9 мав агресію до діда, 2,5 роки тому його душив. Дід подзвонив позивачці і попросив, щоб його забрали від дочки, після чого телефон вимкнули. Наразі зв`язок з дідом відсутній. Позивачка прибула до місця перебування діда, але ОСОБА_9 заборонив заходити до його володіння. На прохання поспілкуватися телефоном відреагував агресивно.

28. Судом першої інстанції було витребувано копію спадкової справи № 4/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

29. Відповідно до довідки Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 21 лютого 2022 року № 84 ОСОБА_3 з 1983 року і до дня смерті зареєстрований та постійно проживав

по АДРЕСА_2 . На день смерті у будинку проживав сам. Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений виконавчим комітетом Олесіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 20 жовтня

2014 року за №4, на день смерті не змінено та не скасовано.

30. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22 лютого 2022 року № 68655710, серед складених ОСОБА_3 заповітів чинним значиться заповіт від 19 січня 2022 року.

31. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 10 січня 2023 року по справі було призначено судову почеркознавчу (посмертну) експертизу.

32. Відповідно до висновку експерта від 31 липня 2023 року №СЕ-19/112-23/5697-ПЧ рукописні записи від імені ОСОБА_3 та підпис у графі «Підпис:», розташовані на лицевому боці заповіту, складеного о 10 год 21 хв 19 січня

2022 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідченого 19 січня 2022 року Озерною О. П., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 20, виконані ОСОБА_3 . Рукописні записи від імені ОСОБА_3 та підпис у графі «Підпис:», розташовані на лицевому боці заповіту, складеного о 10 год 21 хв

19 січня 2022 року від імені ОСОБА_3 , посвідченого 19 січня 2022 року Озерною О. П., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 20, виконані у незвичних умовах, під впливом «збиваючих» факторів, відносно стійкого (звичного) характеру незвичності письма ОСОБА_3 , які могли бути обумовлені наявністю у нього захворювання (хворобливого стану) або вікових змін, які впливали на його письмово-рухові функції.

33. У судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 20 березня

2024 року, була допитана експертка ОСОБА_10 , яка надала пояснення щодо виконаної нею зазначеної почеркознавчої експертизи по справі. Крім того,

11 червня 2024 року судом були допитані свідки, а саме ОСОБА_5 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

34. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

35. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

36. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

37. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

38. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

39. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

40. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

41. За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

42. Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

43. Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20).

44. Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

45. Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

46. Підставою для визнання заповіту недійсним ОСОБА_1 вважала те, що заповідач, складаючи новий заповіт, діяв під впливом психологічного та фізичного насильства (тиску) з боку ОСОБА_2 та членів її сім`ї. Як на підтвердження застосування насильства на спадкодавця з боку його дочки позивачка посилалась на покази свідків, висновки судово-почеркознавчої експертизи від 31 липня 2023 року №СЕ-19/112-23/5697-ПЧ, обмеження доступу та спілкування із спадкодавцем у період складення ним нового заповіту.

47. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

48. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою

статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність.

49. Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти, зокрема, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

50. Відповідно до частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

51. У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього неправомірного фактора - фізичного чи психологічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

52. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

53. Для визнання заповіту недійсним, як такого, що вчинений внаслідок застосування фізичного чи психічного тиску, підлягають доведенню такі обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

54. Подібної позиції щодо застосування норм матеріального права дотримувався Верховний Суд у постановах від 06 червня 2019 року у справі

№ 342/139/16-ц (провадження № 61-21701св18), від 25 червня 2020 року у справі № 319/559/18 (провадження № 61-22758св19) та від 22 вересня 2021 року у справі № 760/8650/19 (провадження № 61-2962св21), від 30 березня 2023 року у справі № 569/12039/19 (провадження № 61-10736св22), від 29 листопада 2024 року у справі № 199/8568/18 (провадження № 61-7186св24).

55. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

56. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

57. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

58. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, мотивовано виходив з того, що позивачка не довела наявності підстав, передбачених статтями 203, 215, 231 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину, вчиненого під впливом психологічного чи фізичного тиску.

59. Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження фізичного чи психологічного впливу на спадкодавця саме при укладенні оспорюваного заповіту та безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідачки та волевиявленням заповідача, а також відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту.

60. Під час вирішення спору судами попередніх інстанцій надано належну оцінку висновку експерта від 31 липня 2023 року № СЕ-19/112-23/5697-ПЧ

ОСОБА_10 , яка надала пояснення суду щодо виконаної нею почеркознавчої експертизи по справі. Цим висновком підтверджено, що заповіт підписаний саме ОСОБА_3 . Крім того, судом були допитані свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Судами не встановлено фактів застосування до заповідача незаконного впливу з боку відповідачки та членів її сім`ї.

61. Доводи касаційної скарги щодо наявності спору між спадкоємцями відносно спадкового майна не можуть свідчити про відсутність волевиявлення спадкодавця у момент складання оспорюваного заповіту, а фактично зводяться до незгоди з волею заповідача щодо розподілу спадкового майна.

62. Враховуючи підстави заявлених позовних вимог, слід погодитися із судами попередніх інстанцій про те, позивачкою не було надано належних доказів, які б свідчили про застосування насильства до ОСОБА_3 з метою впливу на його волевиявлення під час укладення нового заповіту на користь його дочки.

63. Вимог про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, позивачка не заявляла.

64. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

65. Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

66. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

67. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

68. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня

2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

69. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

70. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі

№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).

71. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

72. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, залишити без задоволення.

2. Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 28 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович