Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

25.12.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі судді Смілянського Є.А., при секретарі Гапон Т.В., розглянувши за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Лисенка А.Ф., представника органу місцевого самоврядування Новооржицької селищної ради Різник І.І., відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Шаталової О.В., цивільну справу № 543/671/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивувала тим, що ОСОБА_2 вчинила 31.12.2022 року тяжкий злочин, а саме вбивство батька малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 в присутності дітей. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 не може забезпечити дітям такий захист і піклування, які необхідні для їх благополуччя. Інших обставин для позбавлення батьківських прав не вказала. Підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав зазначила ухилення від виконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дітей.

Прохала позов задовольнити та стягнути судові витрати.

Відповідач надала відзив де на позов заперечила пояснивши, що протягом усього часу належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо своїх дітей, а вчинений злочин не є підставою для позбавлення її батьківських прав. На даний час вона намагається спілкуватися з дітьми по телефону, оскільки знаходиться в місці позбавлення волі, але їй у спілкуванні створює перешкоди опікун. Також надає матеріальну допомогу. Прохала відмовити в задоволенні позова.

В судовому засіданні позивач та її представник, представник органу місцевого самоврядування позов підтримали та надали пояснення згідно мотивів викладених в позові. Також позивач пояснила, що метою позбавлення батьківських прав є припинення спілкування дітей з матір`ю, оскільки воно негативно впливає на їх психіку.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що відповідач спілкується з дітьми, надає матеріальну допомогу та має намір їх виховувати. В повній мірі не може цього робити з поважних причин, оскільки знаходиться в місцях позбавлення волі та внаслідок перешкод з боку опікуна.

Суд, заслухавши сторони по справі, їх представників, представника органу місцевого самоврядування, свідків, дослідивши письмові докази та висновки служби в справах дітей виконавчого комітету Новооржицької селищної ради встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.10.2019 року серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.05.2024 року серії НОМЕР_2 ( видане повторно ).

ОСОБА_2 вироком Полтавського апеляційного суду за умисне вбивство ОСОБА_5 призначено покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі та вона відбуває покарання, що підтверджується листом Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 11.07.2025 року № 34/5-3562.

ОСОБА_1 є опікуном малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується посвідченнями № 8 та № 9 виданих Новооржицькою селищною радою та рішеннями виконавчого комітету Новооржицької слищної ради від 09.05.2024 року № 147 та № 148.

Докази щодо належного виконання опікуном своїх обов`язків визнаються неналежними, оскільки не стосуються предмету спору та зазначена обставина ніким не оспорюється.

Згідно висновку виконавчого комітету Новооржицької селищної ради від 28.03.2025 року № 94 вважають можливим та доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначене рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 скоїла особливо тяжкий злочин, отже визнана суспільно небезпечною, відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі тому не може виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей.

Суд вважає зазначений висновок частково безпідставним, оскільки в ньому зазначені бездоказові посилання на аморальний спосіб життя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Також при оцінці даного висновку суд бере до уваги, що виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради не здійснювався соціальний супровід зазначеної сім`ї та родина ОСОБА_2 не перебувала на обліку в службі в справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах.

Відповідно висновку виконавчого комітету Новооржицької селищної ради від 24.11.2025 року № 306 вважають можливим та доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначене рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, скоїла особливо тяжкий злочин, отже визнана суспільно небезпечною, відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі тому не може виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей.

Суд вважає зазначений висновок частково безпідставним, оскільки в ньому зазначені бездоказові посилання на аморальний спосіб життя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та, як пояснила представник виконавчого комітету Новооржицької селищної ради, думка дітей при складанні висновку не враховувалася. Також при оцінці даного висновку суд бере до уваги, що виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради не здійснювався соціальний супровід зазначеної сім`ї та родина ОСОБА_2 не перебувала на обліку в службі в справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Крім того, ОСОБА_2 ще до розгляду справи в суді надавала часткову матеріальну допомогу дітям, що підтверджується довідкою Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 07.11.2025 року № 34/4-5629, поясненнями свідка та частково підтверджується позивачем.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 охарактеризували негативно ОСОБА_2 і позитивно ОСОБА_1 та пояснили, що діти більше любили батька. Свідок ОСОБА_9 до того ж пояснила, що убитого батька бачила дочка ОСОБА_10 , а син ОСОБА_11 лежав в спальні закутаний в одіяло.

Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що не бажають спілкуватися з мамою тому, що вони на неї обіжені за вбивство батька.

Показання свідків та дітей суд оцінює як належні, такі, що характеризують обставину взаємовідносин дітей і батьків в певний час. Однак вони не можуть бути доказами, які можуть бути покладені в основу підстав для позбавлення батьківських прав виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що предметом даного спору є позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по їх вихованню. Єдиною причиною для позбавлення батьківських прав відповідача позивач зазначила вбивство відповідачем батька дітей.

Кримінальне засудження за правопорушення, вчинене не щодо дитини, стосовно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав, є вагомим чинником для обмеження здатності забезпечити спокійне і стійке середовище для дитини, проте цей факт не є єдиною самостійною причиною для позбавлення особи батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, а має розглядатися у сукупності із іншими обставинами.

В період часу з дня народження дітей і до дати взяття під варту відповідача були відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав про що суд робить висновок з наданих доказів. Зазначене прямо і беззаперечно вказує на відсутність порушень прав дітей зі сторони відповідача, як матері дитини.

Як вже зазначалося, висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Новооржицької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є частково бездоказовими та поверховими, фактично грунтуються на єдиній обставині щодо засудження відповідача.

За змістом статті 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони умисно не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно пунктів 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які були б законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей, позивачем не надано. Перебування відповідача під вартою та її перебування у виправній колонії за вироком суду є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання нею батьківських обов`язків.

Судом не встановлено будь-якої реальної загрози від відповідачки, як матері, психічному стану її дітей. Сам факт вчинення відповідачкою кримінального правопорушення та відбування міри покарання, а також психологічної відверненості матері дітьми, в силу їх віку, протягом певного часу (зі слів опікуна) не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивач належно не обґрунтувала, яким чином позбавлення матері батьківських прав щодо дітей, яким 6, 7 років, відповідатиме їх найкращим інтересам.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Таким чином, ухилення від виховання дитини, як підстава для позбавлення батьківських прав, можливе лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зокрема по справах № 362/4847/20 та № 357/10826/24.

Згідно частин 1 -3 статті 150 Сімейного кодексу України:

1.Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно частини 1 статті 151 Сімейного кодексу України:

1. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно частини 1 статті 153 Сімейного кодексу України:

1.Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно частини 2 статті 157 Сімейного кодексу України:

2.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно частини 4 статті 164 Сімейного кодексу України:

4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

За таких обставин суд приходе до висновку, що ОСОБА_2 умисно та свідомо не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, тому слід відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд, -

У Х В А Л И В :

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

2.Судові витрати віднести за рахунок позивача.

3.Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

- орган місцевого самоврядування: виконавчий комітет Новооржицької селищної ради Лубенського району, Полтавської області, місцезнаходження: Полтавська область, Лубенський район, селище Новооржицьке, вулиця Центральна, 4; ідентифікаційний код 05509151.

Суддя: Є.А.Смілянський

Повне рішення складене 30.12.2025 року.