ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Ковальчук Т.М.,

по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис щодо кривдника ОСОБА_1 із покладенням на нього таких обов`язків: заборонити строком на шість місяців наближатися на відстань менше ніж 300 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити строком на шість місяців вести телефонні переговори або контактувати з постраждалою ОСОБА_2 через інші засоби зв`язку; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком шість місяців.

Заява обґрунтована тим, що що укладений між нею та ОСОБА_1 шлюб розірвано, припинено право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та в порядку поділу визнано право власності по 1/2 частині кожному.

Вона з донькою залишилася проживати в цій квартирі, а ОСОБА_1 , проживаючи окремо, постійно до них приходить та вчиняє сварки, нецензурно ображає її та їх спільну дитину, намагається вижити їх зі спільної квартири шляхом псування та влаштування аварій у системі електроживлення квартири (шляхом замикання) у його кімнаті, яку він зачиняє на замок. У результаті наведеного вона неодноразово викликала аварійну службу для відновлення електроживлення у квартирі. Окрім того, він неодноразово перерізав кабель інтернет-зв`язку, внаслідок чого дитина не мала можливості навчатися вдома.

Постановою від 26 березня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у справі № 524/2237/25 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 та частиною другою статті 173-2 КУпАП.

Також заявник стверджує, що 14 лютого 2025 року о 07:40 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , що полягали в умисному пошкодженні замку вхідних дверей, внаслідок чого дитина не могла вийти з квартири; 15 лютого 2025 року о 12:23 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно неї, що полягало в ударі рукою по стегну, а о 16:46 ударі ногою по тулубу; 23 лютого 2025 року о 08:08 умисно позбавив права користування кімнатою, о 19:10 ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та пошкодженням дроту пральної машини.

Окрім того, заявник зазначає, що з метою захисту нею в квартирі були встановлені камери відеоспостереження, однак 02 серпня 2025 року вони були викрадені разом із флеш носіями та павербанками ОСОБА_1 ; за цим фактом було внесено до дані ЄРДР №0001415 за ознаками частини четвертої статті 185 КК України.

Окрім того, 19 та 24 вересня 2025 року у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо неї та спільної дитини, працівники поліції склали два заборонні приписи стосовно ОСОБА_1 .

Також, СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000062 від 24 липня 2025 року за ознаками статті 126-1 КК України за фактом систематичного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства протягом 2025 року.

Заявник стверджує, що існує вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_1 щодо неї та їхньої дитини, а також настання тяжких наслідків для їх здоров`я, а попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявилися неефективними та не убезпечили її від насильства, у зв`язку з чим у неї посилився страх щодо небезпеки та незахищеності.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонено: наближатися на відстань менше ніж 300 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; вести телефонні переговори або контактувати з постраждалою ОСОБА_2 через інші засоби зв`язку; особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та не утворюють склад адміністративного правопорушення. Вказав, що наявна між ним та ОСОБА_2 конфліктна ситуація, висловлювання нецензурною лайкою, за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдання шкоди психічному здоров?ю потерпілої не може слугувати підставою для видачі обмежувального припису.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства щодо доньки без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Просив суд звернути увагу на вчинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні належною йому частиною квартири АДРЕСА_3 , внаслідок чого він неодноразово звертався до поліції.

Наявність сварок і непорозумінь між ними на майновому та побутовому грунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій, однак не підтверджують факту саме сімейного насильства чи потенційного конфлікту.

Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Бахмат О.І. приймали участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення заявниці та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги та вимоги, заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (по частині кожному).

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26 березня 2025 року у справі № 524/2237/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 та частиною другою статті 173-2 КУпАП на накладено надміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 грн. на користь держави (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У вищевказаній постанові, яка набрала законної сили, зазначено, що 13.02.2025 о 07 год. 35 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного характеру відносно своєї колишньої тещі ОСОБА_4 , що полягали в штовханні, внаслідок чого завдано шкоду фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, 14.02.2025 о 07 год. 40 хв. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , що полягали в умисному пошкодженні замку вхідних дверей, через що неповнолітня донька не змогла вийти з квартири до школи, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 15.02.2025 о 12 год. 23 хв. ОСОБА_1 за вищевказаною адресою вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягали в ударі рукою по стегну, внаслідок чого завдано шкоду фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Цього ж дня, о 16год. 46 хв. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягали в ударі ногою по тулубу, внаслідок чого завдано шкоду фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 23.02.2025 о 08 год. 08 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії економічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягали в умисному позбавленні права користування кімнатою, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

23.02.2025 о 19 год. 10 хв. ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного та економічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягали в образах нецензурною лайкою, погрозах фізичної розправи та пошкодженні дрота правильної машини, внаслідок чого завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

24 липня 2025 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за номером 0000062 з кваліфікацією за статтею 126-1 КК України, на підставі заяви ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 систематично протягом 2025 року вчиняв психологічне домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 шляхом образ, криків, погроз застосування насильства психологічного тиску (а.с. 11).

03 серпня 2025 року у ЄРДР за номером 0001415 зареєстровано кримінальне провадження з кваліфікацією за частиною четвертою статті 185 КК України, згідно заяви ОСОБА_2 про те, що 02 серпня 2025 року її колишній чоловік ОСОБА_1 , який має доступ до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу скоїв крадіжку трьох камер марки «ІМОО» та двох портативних зарядних пристроїв на загальну суму 4300,00 грн. (а.с. 12).

18 вересня 2025 року та 24 вересня 2025 року уповноваженими особами Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області видано термінові заборонні приписи щодо ОСОБА_1 строком на 5 діб із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 (а.с. 14-16).

Наказом Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області від 24 листопада 2023 року № 139 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поставлено на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах, на підставі скоєння психологічного насильства над дитиною (а.с. 30).

Із відповіді цієї служби від 31 липня 2025 року №Ц-01-20/175 вбачається, що у зв`язку із систематичним вчиненням домашнього насильства психологічного характеру з боку батька ОСОБА_1 по відношенню до колишньої дружини та тещі в присутності малолітньої дівчини, сім`я ОСОБА_2 , в якій виховується ОСОБА_3 , постійно знаходиться в полі зору служби у справах дітей (а.с. 62).

Згідно з відповідями ТОВ «Житлорембудсервіс» від 21 лютого та 25 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 неодноразово фіксувалося пошкодження (перерізання) невідомими особами відхідних дротів після лічильника електроенергії до вказаної квартири, зокрема, 23 січня 2025 року, 24 січня 2025 року та 12 лютого 2025 року (а.с. 68-69).

У довідці, виданій начальником електротехнічної лабораторії ВК (м. Кременчук) ЛВДС «Кременчук» АТ «Укртранснафта» зазначено, що 18 серпня 2025 року ОСОБА_2 надала електричний пристрій з метою надання висновку про його призначення; опис пристрою: штепсельна вилка 220 В, 10 А зі встановленою всередині закороткою виконаною з алюмінієвого дроту перетином 2,5 мм?. За висновком цього спеціаліста цей пристрій під час встановлення його в розетку є джерелом короткого замикання, що спричиняє спрацювання (вимкнення) захисного автоматичного вимикача, який живить електромережу квартири чи іншого приміщення; подальше відновлення електроспоживання шляхом увімкнення автоматичного вимикача доки цей пристрій вставлено у розетку не є можливим; встановлення подібних пристроїв у розетку є недопустимим, оскільки у разі відмови автоматичного вимикача, що живить електромережу приміщення, це призведе до займання електропроводки цієї квартири з подальшим виникненням пожежі у цьому приміщенні, з можливим розповсюдженням на сусідні квартири (а.с. 66).

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини десятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20).

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У справі, яка переглядається, на підтвердження своїх вимог заявниця надала суду постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, термінові заборонні приписи відносно кривдника ОСОБА_1 , витяги з ЄРДР по факту систематичного вчинення ОСОБА_1 протягом 2025 року відносно ОСОБА_2 психологічного домашнього насильства та крадіжки належних заявниці камер спостереження.

Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , суд враховує, що такі дії з боку ОСОБА_1 мають систематичний характер. Зокрема, після видання термінового заборонного припису від 18 вересня 2025 року, він 24 вересня 2025 року повторно вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 долучено копію постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.10.2025, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення 18.09.2025 о 19 год. 00 хв. домашнього насильства фізичного характеру відносно доньки ОСОБА_3 , а саме: хапав останню за руки, чим завдав шкоди фізичному здоров?ю. Окрім того, постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.10.2025, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 01.10.2025 о 19 год. 00 хв. (день ухвалення оскаржуваного рішення) він, будучи підданий адміністративному стягненню за ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 , яке полягало в обмеженні доступу до квартири.

Вищевказане свідчить, що після винесення термінових заборонних приписів та притягнення ОСОБА_1 до адміністартивної відповідальності за фактом вчинення домашнього насильства, він не надав критичної оцінки агресивності своїх дій, продовжував вчиняти психологічне, фізичне та економічне насильство відносно заявниці та їхньої спільної дитини, що вказує на високий ступінь ризику повторення ним таких дій, що може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що заявниця, звернувшись з заявою про видачу обмежувального припису, мала на меті вжити заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_1 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці.

Апеляційний суд зауважує на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Доводи апеляційної скарги про те, що частина квартири, в якій проживає ОСОБА_2 та їхня дитина ОСОБА_3 , належить йому на праві приватної власності, проте ОСОБА_2 чинить перешкоди у її користуванні, що підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 до правовохоронних органів, з огляду на встановлені обставини справи не можуть слугувати підставою для відмови у видачі обмежувального припису.

Доказів звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належною йому часткою житлового приміщення матеріали справи не містять.

Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) та постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

Окрім того, колегія суддів враховує якнайкращі інтереси дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуваючи на обліку як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, на підставі скоєння психологічного насильства, проживаючи в вищевказаній квартирі разом з заявницею ОСОБА_2 є потерпілою та свідком систематичного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що беззаперечно негативно впливає на її емоційний та психологічний стан.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_2 доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що заявницею доведено наявність обставин, які, відповідно до положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписане не тими суддями, які зазначені у рішенні.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2025 року не підписане суддею, що є порушенням норм процесуального права та підставою для його скасування, та ухвалення нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. 268, 374 ч. 1, п. 2, 376 ч. 1, п. 4, ч. 3 п. 5, 383, 384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити: наближатися на відстань менше ніж 300 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; вести телефонні переговори або контактувати з постраждалою ОСОБА_2 через інші засоби зв`язку; особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Попередити ОСОБА_1 , що за умисне невиконання обмежувальних приписів передбачена кримінальна відповідальність за ст. 390-1 КК України.

Про видачу обмежувального припису повідомити не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Судові витрати пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук