ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 946/1772/20

провадження № 61-9336св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі (відповідачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

третя особа - Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року в складі судді Адамова А. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2025 року в складі колегії суддів Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Сегеди С. М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог і підстав первісного позову

1. У березні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі частки з майна, яке перебуває в спільній власності, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

2. Позов мотивували тим, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку на АДРЕСА_1 в таких частках: ОСОБА_1 - 41/100, ОСОБА_2 - 25/100 (1/4), ОСОБА_3 - 34/100 (17/50).

3. Загальний розмір належних позивачам часток у праві спільної власності на домоволодіння становить 33/50 (66/100) і саме про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна сукупності належних їм часток (а не кожної частки окремо) вони просили в позовній заяві.

4. Зазначали, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 92/96-2019 від 10 жовтня 2019 року загальна вартість належних позивачам часток у праві спільної власності на житловий будинок (33/50) становить 199 497 грн, які за усталеним порядком користування складаються з: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком із приміщеннями, позначеними в плані: № 1-коридор площею 8,8 м?, № 7 - житлова кімната площею 19,1 м?, № 8 - коридор площею 5,6 м?, № 9 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 10 - комора площею 2,6 м?, № 11 - житлова кімната площею 14,9 м?, № 12 - житлова кімната площею 10,7 м?, № 13 - коридор площею 6,7 м? (загальна площа - 76,8 м?, з яких житлова - 53,1 м?), а також з господарських і надвірних будівель / споруд: сараю літ. «Г» з навісом літ. «г», літньої кухні літ. «Д» з верандою літ. «д», гаража літ. «Ж»; воріт/хвіртки № 1, огорожі № 3, мостіння № 5 та № 10, зливної ями № 12.

5. Вказували також, що за ними на праві користування має бути закріплена земельна ділянка площею 0,0431 га з виходом на АДРЕСА_1 та наданням окремої поштової адреси. Зауважували, що між сторонами існує фактичний порядок користування земельною ділянкою (без укладення письмового договору), однак такий порядок склався історично і не враховує зміни у розмірі часток співвласників житлового будинку, які відбувалися протягом останніх 50 років.

6. Зазначали, що подальше спільне володіння житловим будинком перешкоджає їм у розпорядженні майном з огляду на конфліктні відносини між сторонами. Зокрема, вони не можуть укласти договір кредитування під заставу свого майна, адже предметом іпотеки може бути тільки окремий об`єкт нерухомості, а також позбавлені можливості відкрити окремий особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг.

7. З урахуванням заяви про уточнення вимог позову від 19 квітня 2022 року просили суд ухвалити рішення, яким:

- припинити право спільної часткової власності сторін на житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 ;

- виділити в єдиний окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під єдиним реєстровим номером та присвоєння самостійного юридичного адресного номера належні ОСОБА_1 й ОСОБА_2 33/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , які складаються з: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком із приміщеннями, позначеними в плані: № 1 - коридор площею 8,8 м?, № 7 - житлова кімната площею 19,1 м?, № 8 - коридор площею 5,6 м?, № 9 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 10 - комора площею 2,6 м?, № 11 - житлова кімната площею 14,9 м?, № 12 - житлова кімната площею 10,7 м?, № 13 - коридор площею 6,7 м? (загальна площа - 76,8 м?, з яких житлова - 53,1 м?), а також з господарських і надвірних будівель / споруд: сараю літ. «Г» з навісом літ. «г», літньої кухні літ. «Д» з верандою літ. «д», гаража літ. «Ж»; воріт/хвіртки № 1, огорожі № 3, мостіння № 5 та № 10, зливної ями № 12.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 31/50 частин у новому (виділеному) об`єкті нерухомості на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0431 га, а конкретну площу земельної ділянки визначити при формуванні земельної ділянки в порядку статті 79-1 ЗК України;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 19/50 частин у новому (виділеному) об`єкті нерухомості на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0431 га, а конкретну площу земельної ділянки визначити при формуванні земельної ділянки в порядку статті 79-1 ЗК України;

- встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , за яким у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити земельну ділянку площею 0,0431 га, а у користування ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,0222 га.

Короткий зміст вимог і підстав зустрічного позову

8. У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ у натурі частки з майна, яке перебуває в спільній власності, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

9. Зустрічний позов мотивувала тим, що не заперечує проти виділу в окремий об`єкт нерухомого майна належні позивачам частки в праві спільної власності на домоволодіння та підтвердила, що між сторонами склався саме такий порядок користування житловим будинком, про який йдеться у первісному позові, тобто позивачі та відповідачка по суті володіють окремими та самостійними житловими приміщеннями, які розташовані за однією адресою. У зв`язку із викладеним просила виділити в натурі належну їй частку в праві спільної власності на нерухоме майно, яка складається з тих приміщень, якими вона фактично користується.

10. Водночас ОСОБА_3 заперечувала проти визначення такого порядку користування земельною ділянкою, про який просять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Наполягає на тому, що задовго до набуття сторонами у цій справі права спільної власності на житловий будинок між попередніми його власниками склався порядок користування земельною ділянкою, за якого за двома частинами спірного домоволодіння фактично було закріплено дві окремі земельні ділянки приблизно однакової площі, у зв`язку із чим споруджено відповідні огорожі (паркани), якими й визначаються межі фактичного землекористування.

11. З урахуванням заяви про уточнення зустрічних вимог позову від 19 січня 2022 року просила суд ухвалити рішення, яким:

- виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості належні ОСОБА_3 17/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: житлового будинку літ. «А» та веранди літ. «а» з приміщеннями, позначеними в плані як № 2 - коридор площею 4,5 м?, № 3 - кухня площею 4,4 м?, № 4 - житлова кімната площею 12,7 м?, № 5 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 6 - житлова кімната площею 7,8 м?, № 14 - коридор площею 0,9 м?, № 15 - коридор площею 8,2 м?, № 16 - санвузол площею 2,9 м? (загальна площа - 49,8 м?, в тому числі житлова 28,9 м?) та з господарських будівель: літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В» з ґанком літ. «В2», бані літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірних споруд: № 2 - ворота, № 4 - мостіння, № 6 - огорожа, №7 - огорожа, № 8 - ворота, № 9 - огорожа, № 11 - огорожа з присвоєнням окремого реєстрового номеру та поштової адреси;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на виділений об`єкт нерухомого майна з присвоєнням окремого реєстрового номера та поштової адреси, розташованої на земельної ділянці площею 0,0331 м? відповідно до таблиці ліній та дирекційних кутів за № 3- 2-1-27-26-25-24-23-22-21-20-19-18-17-16-15-14-13-12-11-10-9-8-7-6-5-4-3 за висновком експерта № 107 від 05 листопада 2020 року та плану встановлення меж земельної ділянки 001002 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ФОП ОСОБА_4 .

Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

12. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2025 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

13. Судові рішення мотивовані тим, що до складу спірного житлового будинку входить прибудова - веранда літ. «а», яка хоч і побудована в 1997 році з дозволу органу місцевого самоврядування, проте в експлуатацію не приймалася, а її розміри не відповідають розмірам, на будівництво яких було надано дозвіл.

14. Оскільки до складу об`єкта нерухомого майна, частки з якого сторони просили виділити в натурі, входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, то в задоволенні вимог позовів про виділ часток з майна, яке перебуває у спільній власності, суди відмовили.

15. Вирішуючи вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, суди зауважили, що рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 209 від 21 лютого 2000 року сторонам для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель передано у спільну сумісну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 626 м?.

16. Водночас в ході судового розгляду експертним шляхом встановлено, що площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , збільшилась на 24,2 м?, а площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_3 , збільшилась на 19,8 м?.

17. Тобто сторонами фактично зайнята більша площа земельної ділянки, ніж їм виділялася, і ними не виконані вимоги щодо замовлення технічної документації для отримання державних актів на землю більшої площі.

18. З огляду на те, що позивачі просили виділити у користування земельну ділянку, яка є більшою розміром, ніж виділена рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, тому суди в задоволенні цієї вимоги відмовили.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала касаційну скаргу

19. 18 липня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити їх позов.

20. Підставами касаційного оскарження зазначають неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема,у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Посилаються на те, що самочинна споруда (веранда літ. «а»), яка входить до складу спірного домоволодіння, була збудована відповідачкою і відноситься саме до її частини житлового будинку. Наголошують, що приміщення, які вони просять виділити в окремий об`єкт нерухомого майна, ознак самочинного будівництва не містять і вони не зобов`язані нести негативні наслідки, пов`язані з тим, що відповідачка не вводить в експлуатацію добудоване нею приміщення.

22. Зазначають, що в разі наявності між сторонами спору, який позбавляє їх можливості спільно використовувати об`єкт нерухомості, суд зобов`язаний реально вирішити спір у дієвий спосіб навіть, якщо у складі домоволодіння наявні самочинно збудовані чи реконструйовані об`єкти, оскільки вони в окремий об`єкт нерухомості не виділяються.

23. Посилаються також на необхідність визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до існуючого розміру часток співвласників у житловому будинку, а не з огляду на раніше погоджений порядок користування.

Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

24. У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

25. Відзив мотивований тим, що спір щодо поділу житлового будинку був вирішений ще в 1985 році і підстави для нового поділу будинку чи виділу часток з нього відсутні. Зазначає, що порядок користування земельною ділянкою вже давно визначений, а метою пред`явлення первісного позову є захоплення частини земельної ділянки, якою користується відповідачка.

Короткий зміст відповіді на відзив

26. У відповіді на відзив позивачі наполягають на задоволенні своєї касаційної скарги.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

27. Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: ОСОБА_5 (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., від 02 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

28. Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 листопада 2025 року суддю ОСОБА_5 звільнено у відставку з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням ним заяви про відставку.

29. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу передано судді Ступак О. В.

30. Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

31. Суди встановили, що житловий будинок літ. А на АДРЕСА_1 побудовано у 1890 році.

32. Рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів № 1762 від 22 листопада 1954 року «Про результати обміру земель будівельного кварталу АДРЕСА_2 » вирішено закріпити за землекористувачами за вказаною адресою земельну ділянку площею 625,70 м?.

33. На момент ухвалення вказаного рішення землекористувачами та, відповідно, співвласниками домоволодіння за вказаною адресою були ОСОБА_6 , якому належало частина домоволодіння, та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яким сумарно теж належала частина житлового будинку з господарськими спорудами.

34. Згідно з архівним витягом із рішення Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 83 від 16 лютого 1968 року ОСОБА_7 дозволено прибудувати до будинку жилу площу - 25 м?.

35. Рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 306 від 08 червня 1983 року «Про поділ домоволодінь на два самостійних, встановлення ідеальних часток на будівлі між співвласниками та виключення із власників» ухвалено у зв`язку із добудовою до основного будинку житлової будівлі на підставі рішення цього ж виконавчого комітету № 83/4 від 16 лютого 1968 року змінено ідеальні частки між співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_3 та зазначено, що ОСОБА_6 належить 17/50 частин; ОСОБА_7 - 1/2 частина; ОСОБА_9 - 2/25 частин; ОСОБА_8 - 2/25 частин.

36. Такі ж частки співвласників визначені у висновку про реєстрацію будинку (домоволодіння) від 20 червня 1983 року, наданому Ізмаїльським міським бюро технічної інвентаризації, а також зазначено, що домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 620 м?.

37. 04 червня 1985 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_1 належні йому 2/25 частин домоволодіння.

38. Згідно з договором дарування від 06 грудня 1986 року, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованим у реєстрі за № 2/6472, ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_3 17/50 часток у домоволодінні в АДРЕСА_1 , які належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 1984 року після смерті ОСОБА_6 .

39. Рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №773 від 04 червня 1993 року «Про капітальний ремонт жилих будинків з добудовою та збільшенням жилої площі» у пункті 7 дозволено ОСОБА_3 добудувати веранду розмірами 3,5 х 5,0 м до належної їй частини домоволодіння.

40. 28 липня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на 1/4 частину вказаного домоволодіння кожен.

41. Тобто співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 є:

- ОСОБА_9 з частками 4/25 (2/25 + 2/25) і 1/4, що загалом становить 41/100;

- ОСОБА_2 з часткою 1/4;

- ОСОБА_3 з часткою 17/50.

Спільна частка позивачів складає 33/50, частка відповідачки - 17/50.

42. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 209 від 21 лютого 2000 року земельну ділянку на АДРЕСА_3 , площею 626 м?, яка знаходиться у користуванні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , передано їм безоплатно у загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і рекомендовано їм замовити технічну документацію та виготовлення проєкту землеустрою.

43. На підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови № 57р від 19 лютого 2016 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

44. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Ляшук О. О. № 53887434 від 03 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки відповідно до листа КП «Ізмаїльське МБТІ» № 1007 від 03 вересня 2020 року до складу вказаного будинку входить також прибудова - веранда літ. «а», яка побудована у 1997 році та в експлуатацію не здавалась.

45. Листом Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №13/02-24-104 від 18 січня 2022 року повідомлено, що площа земельної ділянки 656,0 м? (відповідно до схеми генплану), яка розташована на АДРЕСА_1 , визначена орієнтовно та буде точно визначена при виготовленні проєкту землеустрою з урахуванням меж розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж суміжних земельних ділянок, природних меж та інших територій відповідно до вимог ЗК України.

46. Висновком судового експерта Цуркана В. І. за № 92/96-2019 за результатами експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження за зверненням ОСОБА_1 від 10 жовтня 2019 року встановлено, що належні співвласникам домоволодіння на АДРЕСА_1 частки є вираженими в натурі, а саме:

- у володінні та користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває частина житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком із приміщеннями, позначеними в плані: № 1 - коридор площею 8,8 м?, № 7 - житлова кімната площею 19,1 м?, № 8 - коридор площею 5,6 м?, № 9 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 10 - комора площею 2,6 м?, № 11 - житлова кімната площею 14,9 м?, № 12 - житлова кімната площею 10,7 м?, № 13 - коридор площею 6,7 м? (загальна площа - 76,8 м?, з яких житлова - 53,1 м?), а також господарські й надвірні будівлі / споруди: сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; ворота/хвіртка № 1, огорожа № 3, мостіння № 5 та № 10, зливна яма № 12 (всього майна на суму 199 497 грн);

- у володінні та користуванні ОСОБА_3 перебуває частина житлового будинку літ. «А» та веранда літ. «а» з приміщеннями, позначеними в плані як № 2 - коридор площею 4,5 м?, № 3 - кухня площею 4,4 м?, № 4 - житлова кімната площею 12,7 м?, № 5 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 6 - житлова кімната площею 7,8 м?, № 14 - коридор площею 0,9 м?, № 15 - коридор площею 8,2 м?, № 16 - санвузол площею 2,9 м? (загальна площа - 49,8 м?, в тому числі житлова 28,9 м?) та господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ґанком літ. «В2», баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірні споруди: № 2 - ворота, № 4 - мостіння, № 6 - огорожа, № 7 - огорожа, № 8 - ворота, № 9 - огорожа, № 11 - огорожа (всього майна на суму 136 199 грн).

47. Експерт зауважив, що належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівлі забезпечені самостійними виходами на земельну ділянку, перебувають лише у їх володінні та користуванні і можуть розглядатись як окремий об`єкт нерухомого майна. Аналогічно належні ОСОБА_3 будівлі та споруди перебувають лише у її володінні та користуванні і можуть розглядатись як окремий об`єкт нерухомого майна.

48. В ході натурного обстеження експерт з`ясував, що земельна ділянка при домоволодінні на АДРЕСА_1 з усіх сторін обмежена фізично огорожами та стінами будівель і за даними виконаних ПП «Тайзер-Експо Україна» обмірів складає 0,0653 га.

49. Ідеально, у відповідності до належних їм часток, співвласникам припадає: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 0,0431 га (0,0653 га х 33/50) земельної ділянки, а ОСОБА_3 - 0,0222 га (0,0653 га х 17/50) земельної ділянки.

50. Водночас між співвласниками існує фактичний порядок користування земельною ділянкою, за яким у безпосередньому користуванні позивачів перебуває частина земельної ділянки площею 0,0332 га, що на 0,0099 га менше від ідеальної, а у безпосередньому користуванні ОСОБА_3 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0321 га, що на 0,0099 га більше від ідеальної.

51. Отже, згідно з висновком судового експерта Цуркана В. І. за № 92/96-2019 за результатами експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження запропоновано:

1) виділити у безпосереднє користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 0,0431 га з виходом (виїздом) на АДРЕСА_1 , зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 2 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року графічно зображено у додатку №1.

2) виділити у користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 0,0222 га з виходом на АДРЕСА_1 , зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 3 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року графічно зображено у додатку №1.

52. Також у вказаному висновку зазначено, що належні позивачам частки домоволодіння з технічної точки зору можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0431 га.

53. Первісно експерт зазначив, що належна відповідачці частина домоволодіння з технічної точки зору теж може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0222 га.

54. У подальшому листом від 14 червня 2022 року експерт повідомив суд, що просить третій абзац розділу «Висновки» у виконаному ним експертному дослідженні № 92/96-2019 та уточнення до нього щодо технічної можливості виділу в окремий об`єкт нерухомості належних ОСОБА_3 17/50 часток вважати виключеним і не брати до уваги при подальшому розгляді, оскільки через відсутність доступу до належної їй частини домоволодіння експерт не мав змоги виконати її детальне обстеження на місці, а також оцінити зміст проектної, дозвільної та виконавчої документації щодо веранди літ. «а».

55. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

56. Висновком судового експерта Гончар Н. В. № 107 від 05 листопада 2020 року встановлено:

1) за час експлуатації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площа земельної ділянки збільшилась на 44 м? (відносно відомостей, вказаних в документах про право власності) та на 38 м? (відносно площі земельної ділянки, вказаної в рішенні Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради);

2) збільшення земельної ділянки відбулось за рахунок зміни довжини меж земельної ділянки (відносно відомостей, вказаних в генеральному плані садибної ділянки АДРЕСА_4 ) станом на 22 вересня 1970 року;

3) площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , станом на час проведення експертизи збільшилась на 24,2 м? в порівнянні з відомостями, вказаними в листі-підрахунку площі земельної ділянки станом на 23 вересня 1970 року та генеральному плані садибної ділянки № 36-38;

4) площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 , станом на час проведення експертизи збільшилась на 19,8 м? у порівнянні з відомостями, вказаними в зазначених вище документах.

57. Враховуючи викладене, експерт уважала, що спірна земельна ділянка повинна бути поділена згідно з первісними частками співвласників (по ) із збереженням існуючої лінії поділу (фактичного порядку користування).

58. Також зазначила, що виділ належної ОСОБА_3 частки з домоволодіння в окремий об`єкт нерухомості можливий при існуванні фактично відокремленої земельної ділянки. Площа земельної ділянки ОСОБА_3 , що пропонується до виділу, повинна складати 626 м?/2 = 313 м?.

59. У подальшому у своїх письмових поясненнях судовий експерт ОСОБА_11 зазначила, що веранда літ. «а» була врахована в варіанті виділу в зв`язку з тим, що ця веранда вказана в ухвалі суду; штамп «Самочинно збудовано» в технічному паспорті, що наявний в матеріалах справи, відсутній. Крім того, в разі наявності дозволу на виконання будівельних робіт будівництво не є самочинним.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі та підстави касаційного перегляду

60. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

61. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

62. Встановлено, що оскаржуваними судовими рішенням відмовлено у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів.

63. До суду касаційної інстанції зі скаргою звернулися лише ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , які оскаржили судові рішення в частині відмови в задоволенні пред`явлених ними вимог первісного позову.

64. ОСОБА_3 своїм правом на звернення до суду касаційної інстанції не скористалася.

65. Відтак рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року та постанова Одеського апеляційного суду від 06 березня 2025 року підлягають касаційному перегляду винятково в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову.

66. У частині відхилення зустрічного позову судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються та, відповідно, Верховним Судом не переглядаються.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

Щодо вимог первісного позову про припинення права спільної часткової власності на майно, виділ в натурі часток з домоволодіння та визнання права власності

67. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

68. Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

69. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

70. За змістом вищевказаної норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

71. Згідно із частиною третьою статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

72. Водночас порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.

73. Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

74. За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

75. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 зазначила наступне:

«У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 ЖК України.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.

Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.

Натомість за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні

в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку.

Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється».

76. У справі, яка переглядається, спірний об`єкт нерухомості перебуває у спільній частковій власності трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

77. У первісному позові двома співвласниками ставиться питання про виділ належних їм часток у праві спільної власності на домоволодіння у самостійний об`єкт. Відповідачка - третя співвласниця в зустрічному позові просить виділити належну їй частку у праві на домоволодіння у самостійний об`єкт.

78. Отже, у цій справі позивачі та відповідачка виявили бажання щодо виділу належних їм часток у праві на спірне домоволодіння ? кожній стороні окремо, що має наслідком припинення права спільної часткової власності між сторонами спору на цей об`єкт. Тому у цій справі можливий поділ нерухомого майна в натурі між сторонами спору.

79. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму необхідно застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (див. постанови від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20).

80. Тому суди при ухваленні рішень по суті спору не зв`язані посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог та наданих позивачем пояснень суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).

81. Оскільки позивачі просили припинити право спільної часткової власності на домоволодіння саме між ними та відповідачкою, а метою пред`явлення первісного та зустрічного позовів було фактично здійснення поділу житлового будинку з господарськими спорудами, то вимоги первісного позову про припинення права спільної часткової власності на майно та виділ в натурі часток з домоволодіння Верховний Суд розглядає саме як вимоги про поділ спірного домоволодіння в натурі між сторонами спору.

82. При вирішенні питання про поділ нерухомого майна неможливо оминути увагою той факт, що, за встановлених судами у цій справі обставин, до складу домоволодіння на АДРЕСА_1 входить прибудова - веранда літ. «а», яка побудована в 1997 році, проте не була введена в експлуатацію.

83. Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що наведене допоміжне приміщення (прибудова) є об`єктом самочинного будівництва.

84. За змістом частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

85. В ході розгляду справи відповідачка проти кваліфікації веранди літ. «а» як самочинного будівництва заперечувала, посилаючись на те, що вона збудована на підставі дозволу органу місцевого самоврядування.

86. Судами в цій справі встановлено, що дійсно рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 773 від 04 червня 1993 року «Про капітальний ремонт жилих будинків з добудовою та збільшенням жилої площі» у пункті 7 дозволено ОСОБА_3 добудувати веранду розмірами 3,5 х 5,0 м до належної їй частини домоволодіння.

87. Водночас як прийняття зазначеного рішення, так і фактичне здійснення реконструкції житлового будинку шляхом прибудови веранди мало місце в період дії постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою вперше запроваджено процедуру прийняття новозбудованих об`єктів нерухомого майна в експлуатацію.

88. У подальшому процедура прийняття об`єктів нерухомого майна в експлуатацію була закріплена на рівні Державних будівельних норм України (ДБН А.3.1-3-94), затверджених Наказом Держкоммістобудування України від 05 жовтня 1994 року № 48, за змістом яких закінчені будівництвом і підготовлені до експлуатації відповідно до затвердженого проєкту об`єкти підлягають введенню в експлуатацію в порядку, який встановлений чинним законодавством.

89. У практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду склався усталений підхід, за якого індивідуальні житлові будинки та прибудови до них, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Натомість такі ж об`єкти нерухомого майна, споруджені після 05 серпня 1992 року, мають пройти процедури прийняття їх в експлуатацію (див. постанови від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18, від 14 серпня 2024 року у справі № 201/12325/20).

90. У справі, яка переглядається, веранда літ. «а» була збудована в 1997 році і в експлуатацію не вводилась, що сторони не заперечували.

91. Апеляційний суд зазначив, що рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 773 від 04 червня 1993 року дозволено здійснити прибудову веранди розмірами 3,5 х 5,0 м. Натомість фактичні розміри спорудженого об`єкта склали 3,85 х 4,27 м, що не відповідає розмірам, дозвіл на будівництво яких надав виконавчий орган міської ради. Це може свідчити про те, що спірна веранда літ. «а» має ознаки об`єкта самочинного будівництва.

92. За загальним правилом поділ об`єкта нерухомого майна, до якого входять об`єкти самочинного будівництва, не допускається.

93. Так, порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проєктних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

94. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

95. Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

96. У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 зазначено, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

97. Водночас особливістю справи, яка переглядається Верховним Судом, є те, що між сторонами протягом багатьох років склався усталений порядок користування домоволодінням, який ґрунтувався ще на рішенні Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 306 від 08 червня 1983 року «Про поділ домоволодінь на два самостійних, встановлення ідеальних часток на будівлі між співвласниками та виключення із власників».

98. Суди встановили, що усталений порядок користування домоволодінням наближено відповідає розміру ідеальних часток співвласників у праві спільної власності на цей об`єкт нерухомого майна, а частки позивачів і відповідачки по суті є відокремленими об`єктами нерухомого майна із самостійними входами та інженерними комунікаціями.

99. Крім того, суди також установили, що дозвіл на добудову веранди літ. «а» надавався винятково ОСОБА_3 і таке будівництво стосувалося належної їй відокремленої частини домоволодіння.

100. Заявляючи вимоги про поділ житлового будинку з допоміжними та господарськими спорудами шляхом виділу належної їм частки з домоволодіння, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не просили включити до виділеної їм у власність нерухомості будь-які самочинно збудовані об`єкти.

101. ОСОБА_3 вимоги первісного позову в цій частині визнала та не заперечувала проти виділу у власність позивачів тих приміщень, про які вони просили в позові. Натомість відповідачка просила належну їй частку в домоволодінні, до якої входить і самочинно збудована веранда літ. «а», виділити їй у власність як окремий об`єкт нерухомого майна.

102. Досліджуючи можливість поділу житлового будинку, який хоча й містить в своєму складі об`єкти самочинного / незавершеного будівництва, проте такі об`єкти не входять до складу частки, про виділ в натурі якої пред`явлено позов, колегія суддів звертається до правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

103. Так, у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 521/16974/17, скасовуючи постанову апеляційного суду з підстав неповного встановлення обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд зазначив, що суд не мотивував відхилення доводів позивача про те, що відповідно до наявних у справі висновків будівельно-технічних експертиз домоволодіння поділено на дві частини, має окремі входи, автономні системи підключення комунікацій, окремі прилади обліку, а отже наявна технічна можливість виділу 1/2 частини домоволодіння зі спільної часткової власності в самостійний об`єкт нерухомості, що не заперечувалося відповідачем. Водночас, як зазначала позивачка, на належній їй частині домоволодіння та на виділеній їй у користування земельній ділянці відсутні будь-які самочинні переобладнання та споруди.

104. У постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 760/8635/21 Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зауважив, що в ході нового розгляду справи судам необхідно встановити, хто саме з учасників справи є замовником будівництва об`єктів реконструкції, за чиї кошти така реконструкція була проведена та хто саме на неї претендує.

105. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2025 року у справі № 621/2533/21 зазначено про можливість проведення поділу / виділення в натурі часток з об`єкта нерухомості без урахування проведеної реконструкції приміщень, які не включені експертом до об`єктів нерухомого майна, що виділяються у володіння учасників справи.

106. У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 522/116/21 вказано, що «самочинно збудовані прибудова літ. «а9» та гараж літ. «М» не увійшли в частку співвласника домоволодіння та щодо їх виділу позивачкою вимог не заявлено».

107. У постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 356/91/20 Верховний Суд зазначив, що оскільки позивач не здійснювала самочинне будівництво мансарди, тому їй не може бути виділена менша частка будинку, бо до неї перейдуть проблеми із знесення мансарди. Оскільки відповідач одноосібно здійснив таке будівництво, то саме йому має залишитися частка будинку, до якої він зробив надбудову. Здійснена після розірвання шлюбу добудова не може бути перепоною для виділення позивачці в натурі частки будинку, введеного в експлуатацію ще у 2018 році.

108. Подібний за змістом висновок сформульований і в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11, на яку міститься посилання в касаційній скарзі та в якій зазначено, що наявність у спірному житловому будинку веранди літ. «а-1», яка у встановленому законом порядку не була узаконена, не є перешкодою для поділу будинку в натурі, оскільки під час вирішення питання про поділ домоволодіння у цій справі не враховано самовільно збудоване приміщення та воно не було предметом позовних вимог.

109. До того ж, у пунктах 6.24, 6.25 вже згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 зазначено, що згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Отже, добудови, прибудови або будь-які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших), не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і на їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував.

110. Отже, в практиці касаційного суду склався усталений підхід щодо можливості виділу частки з майна, яке перебуває у спільній власності та в своєму складі має об`єкти самочинного / незавершеного будівництва, якщо такі об`єкти не входять до частки, про виділ якої просить позивач.

111. У випадку вирішення спору про поділ об`єкта нерухомого майна з окресленими особливостями також відсутні перешкоди для виділення особі, яка не здійснювала будівництво самочинних споруд, належної їй частки зі спільного майна із залишенням у володінні іншого співвласника його частки в спільному майні, до якої входять збудовані ним самочинні споруди.

112. Тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частиною другою статті 389 ЦПК України, підтвердилася в ході касаційного перегляду справи.

113. Оскільки судами в справі, яка переглядається, встановлено, що будівництво веранди літ. «а» здійснила ОСОБА_3 одноосібно і до частки, про виділ якої просять позивачі, така самочинна споруда не входить, то суд констатує, що позивачі не повинні зазнавати негативних наслідків від дій, які вони не вчиняли та які лежать в площині відповідальності іншої особи і залежать винятково від її волевиявлення.

114. У зв`язку із цим Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування приписів статей 364, 367 ЦК України та про неможливість поділу спірного у цій справі житлового будинку з господарськими будівлями та допоміжними приміщеннями.

115. У цій частині Верховний Суд уважає за необхідне ухвалити нове рішення, яким припинити спільну часткову власність сторін на домоволодіння та проведення його поділу шляхом виділу у спільну часткову власність позивачів належних їм 33/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , які складаються з: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком з приміщеннями, позначеними в плані: № 1-коридор площею 8,8 м?, № 7 - житлова кімната площею 19,1 м?, № 8 - коридор площею 5,6 м?, № 9 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 10 - комора площею 2,6 м?, № 11 - житлова кімната площею 14,9 м?, № 12 - житлова кімната площею 10,7 м?, № 13 - коридор площею 6,7 м? (загальна площа - 76,8 м?, з яких житлова - 53,1 м?), а також з господарських і надвірних будівель / споруд: сараю літ. «Г» з навісом літ. «г», літньої кухні літ. «Д» з верандою літ. «д», гаража літ. «Ж»; воріт/хвіртки № 1, огорожі № 3, мостіння № 5 та № 10, зливної ями № 12.

116. Інша частина приміщень житлового будинку, господарських і допоміжних споруд підлягає залишенню у власності (володінні) ОСОБА_3 .

117. Технічна можливість такого поділу в цій справі підтверджена експертним шляхом та не порушує прав іншої співвласниці - відповідачки, яка проти задоволення цих позовних вимог не заперечувала.

118. Що стосується вимог первісного позову про визнання за кожним з позивачів права власності на частину в новому (виділеному) об`єкті нерухомості, то такі вимоги в силу приписів статті 392 ЦК України задоволенню не підлягають, адже позивачі і так є співвласниками відповідного нерухомого майна і таке право ніким не оспорюється. Натомість визначенню підлягають лише їх частки у праві спільної власності на новий (утворений у результаті поділу) об`єкт нерухомого майна, а саме: ОСОБА_1 - 31/50 (62/100), ОСОБА_2 - 19/50 (38/100), що відповідатиме співвідношенню їхніх часток у праві спільної власності на первісне домоволодіння до проведення його поділу в натурі.

119. Верховний Суд також ураховує, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 зазначено, що при здійсненні поділу домоволодіння та припинення спільної часткової власності на нього необхідно визначити частки кожного зі співвласників. Виділ лише частки позивача ставить під сумнів можливість зареєструвати право власності на частку майна, що залишилася за другим співвласником.

120. Водночас, як уже зазначалося, особливістю цієї справи є те, що хоча загальним предметом спору і є поділ домоволодіння в натурі, такі вимоги заявлені учасниками справи, як виділ належних їм часток у праві спільної власності шляхом пред`явлення первісного та зустрічного позовів.

121. Вимога про визначення частки ОСОБА_3 (її виділ) у праві власності на домоволодіння, яке підлягає поділу в цій справі, заявлена нею в зустрічному позові, який залишений судами без задоволення, і судові рішення до суду касаційної інстанції в цій частині не оскаржувалися.

122. У касаційному порядку Верховний Суд переглядає судові рішення лише в межах доводів та вимог касаційної скарги (частина перша статті 400 ЦПК України).

123. Тому вирішити вимоги зустрічного позову про виділ ОСОБА_3 належної їй частки з домоволодіння в самостійний об`єкт нерухомого майна суд касаційної інстанції в цій справі не має процесуальної можливості.

124. Втім суд зобов`язаний у резолютивній частині рішення окреслити таку частку та конкретно зазначити, які житлові приміщення, господарські й допоміжні споруди залишаються у власності (володінні) іншого співвласника.

125. Тому Верховний Суд з огляду на конкретні фактичні обставини цієї справи та вимоги процесуального закону вважає за можливе вирішити спір щодо поділу домоволодіння на АДРЕСА_1 шляхом припинення права спільної часткової власності на нього, виділення позивачам належних їм часток з цього нерухомого майна та залишення іншої частини житлового будинку, господарських і допоміжних споруд, а саме: частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані як № 2 - коридор площею 4,5 м?, № 3 - кухня площею 4,4 м?, № 4 - житлова кімната площею 12,7 м?, № 5 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 6 - житлова кімната площею 7,8 м?, № 14 - коридор площею 0,9 м?, № 15 - коридор площею 8,2 м?, № 16 - санвузол площею 2,9 м? (загальна площа - 49,8 м?, в тому числі житлова 28,9 м?), господарських будівель: літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В» з ґанком літ. «В2», бані літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірних споруд: № 2 - ворота, № 4 - мостіння, № 6 - огорожа, № 7 - огорожа, № 8 - ворота, № 9 - огорожа, № 11 - огорожа, у власності ОСОБА_3 .

126. Перелічені приміщення житлового будинку, господарські та допоміжні споруди відповідають частці ОСОБА_3 (17/50) у первісному об`єкті нерухомого майна, який підлягає поділу в натурі між сторонами у справі за результатами вирішення цього спору.

127. Верховний Суд зауважує, що в переліку наведених приміщень не зазначається веранда літ. «а», яка за встановлених у цій справі судами обставин не введена в експлуатацію та має ознаки самочинного будівництва, у зв`язку із чим не є об`єктом речових прав.

128. Втім, після усунення обставин, які перешкоджають набуттю права власності на веранду літ. «а» (введення її в експлуатацію), відповідачка не позбавлена можливості в позасудовому порядку (адже інші особи на цю веранду не претендують і спору щодо неї немає) вирішити питання про державну реєстрацію за нею права власності на належну їй частку в домоволодінні як на окремий об`єкт нерухомого майна, у тому числі з включенням до неї веранди літ. «а».

Щодо вимог первісного позову про визначення порядку користування земельною ділянкою

129. Як уже зазначалось Верховним Судом, частинами першою-третьою

статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

130. Відповідно до частин першої-четвертої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають

у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

131. Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

132. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі

№ 489/2029/17 зроблено висновок про те, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

133. Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів № 1762 від 22 листопада 1954 року «Про результати обміру земель будівельного кварталу АДРЕСА_2 » вирішено закріпити за спірним домоволодінням земельну ділянку площею 625,70 м?.

134. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 209 від 21 лютого 2000 року земельну ділянку на АДРЕСА_3 , площею 626 м?, яка знаходиться у користуванні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , передано їм безоплатно у загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і рекомендовано їм замовити технічну документацію та виготовлення проєкту землеустрою.

135. Натомість у позовній заяві позивачі зазначали, що у фактичному користуванні сторін у справі перебуває земельна ділянка площею 656 м? і саме виходячи з такого розміру просили визначити порядок користування нею.

136. Висновком судового експерта Гончар Н. В. № 107 від 05 листопада 2020 року встановлено, що:

1) за час експлуатації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площа земельної ділянки збільшилась на 44 м? (відносно відомостей, вказаних в документах про право власності) та на 38 м? (відносно площі земельної ділянки, вказаної в рішенні Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради);

2) збільшення земельної ділянки відбулось за рахунок зміни довжини меж земельної ділянки (відносно відомостей, вказаних в генеральному плані садибної ділянки АДРЕСА_4 ) станом на 22 вересня 1970 року;

3) площа земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , станом на час проведення експертизи збільшилась на 24,2 м? в порівнянні з відомостями, вказаними в листі-підрахунку площі земельної ділянки станом на 23 вересня 1970 року та генеральному плані садибної ділянки № 36-38;

4) площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 , станом на час проведення експертизи збільшилась на 19,8 м? у порівнянні з відомостями, вказаними в зазначених вище документах.

137. Тобто за висновком експерта земельна ділянка, якою фактично користуються співвласники домоволодіння на АДРЕСА_1 , має площу 664 м?, що значно перевищує розмір земельної ділянки, яка передавалася їм у спільну сумісну власність.

138. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

139. Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

140. За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

141. Правилами частини першої статті 81 ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

142. Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

143. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 22 листопада 2023 року у справі № 712/5278/20 та від 28 травня 2025 року у справі № 522/116/21, встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд має лише визначити умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких вимог, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою чи правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує.

144. Отже, з огляду на фактично зареєстровану площу земельної ділянки під домоволодінням, а також беручи до уваги, що позивачі у первісному позові просили визначити порядок користування земельною ділянкою більшої площі, ніж зареєстровано за домоволодінням, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог позову, адже це матиме наслідком збільшення площі наданої сторонам земельної ділянки без достатніх на те правових підстав.

145. Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2025 року у справі №554/983/20, який в силу приписів частини третьої статті 400 ЦПК України підлягає врахуванню в цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

146. За змістом частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

147. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

148. З огляду на наведені у цій постанові мотиви Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення вимог первісного позову про припинення права спільної часткової власності на майно, виділ в натурі часток з домоволодіння та визнання права власності підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов у цій частині задовольнити частково.

Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Провести поділ зазначеного домоволодіння шляхом виділення у спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як окремого об`єкта нерухомого майна належних їм 33/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , які складаються з: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком із приміщеннями, позначеними в плані: № 1 - коридор площею 8,8 м?, № 7 - житлова кімната площею 19,1 м?, № 8 - коридор площею 5,6 м?, № 9 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 10 - комора площею 2,6 м?, № 11 - житлова кімната площею 14,9 м?, № 12 - житлова кімната площею 10,7 м?, № 13 - коридор площею 6,7 м? (загальна площа - 76,8 м?, з яких житлова - 53,1 м?), а також з господарських і надвірних будівель / споруд: сараю літ. «Г» з навісом літ. «г», літньої кухні літ. «Д» з верандою літ. «д», гаража літ. «Ж»; воріт/хвіртки № 1, огорожі № 3, мостіння № 5 та № 10, зливної ями № 12.

Визначити їхні частки у праві спільної часткової власності на новий (утворений у результаті поділу) об`єкт нерухомого майна у такій пропорції: ОСОБА_1 - 31/50, ОСОБА_2 - 19/50.

Іншу частину житлових приміщень, господарських і допоміжних споруд на АДРЕСА_1 , які складаються з частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані як № 2 - коридор площею 4,5 м?, № 3 - кухня площею 4,4 м?, № 4 - житлова кімната площею 12,7 м?, № 5 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 6 - житлова кімната площею 7,8 м?, № 14 - коридор площею 0,9 м?, № 15 - коридор площею 8,2 м?, № 16 - санвузол площею 2,9 м? (загальна площа - 49,8 м?, в тому числі житлова 28,9 м?) та господарських будівель: літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В» з ґанком літ. «В2», бані літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірних споруд: № 2 - ворота, № 4 - мостіння, № 6 - огорожа, № 7 - огорожа, № 8 - ворота, № 9 - огорожа, № 11 - огорожа, залишити у власності ОСОБА_3 .

У задоволенні вимог позову про визнання права власності на майно, утворене в результаті поділу, відмовити.

149. Натомість оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову про визначення порядку користування земельною ділянкою підлягають залишенню без змін як ухвалені з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

150. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

151. З урахуванням висновків щодо суті касаційної скарги з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 як платника судового збору підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг пропорційно задоволеним вимогам позову в загальному розмірі 10 716,34 грн (840,80 грн, сплачених у суді першої інстанції, 2 522,40 грн, сплачених за подання апеляційної скарги, та 7 353,14 грн, сплачених у суді касаційної інстанції, пропорційно до задоволених судом однієї вимоги майнового характеру та двох вимог немайнового характеру).

Керуючись статтями 402, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності на майно, виділ в натурі часток з домоволодіння та визнання права власності скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на домоволодіння на АДРЕСА_1 ;

- провести поділ домоволодіння на АДРЕСА_1 шляхом виділення у спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як окремого об`єкта нерухомого майна належних їм 33/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_1 , які складаються з: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком із приміщеннями, позначеними в плані: № 1 - коридор площею 8,8 м?, № 7 - житлова кімната площею 19,1 м?, № 8 - коридор площею 5,6 м?, № 9 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 10 - комора площею 2,6 м?, № 11 - житлова кімната площею 14,9 м?, № 12 - житлова кімната площею 10,7 м?, № 13 - коридор площею 6,7 м? (загальна площа - 76,8 м?, з яких житлова - 53,1 м?), а також із господарських і надвірних будівель / споруд: сараю літ. «Г» з навісом літ. «г», літньої кухні літ. «Д» з верандою літ. «д», гаража літ. «Ж»; воріт/хвіртки № 1, огорожі № 3, мостіння № 5 та № 10, зливної ями № 12;

- визначити частки співвласників у праві спільної часткової власності на новий (утворений у результаті поділу) об`єкт нерухомого майна у такій пропорції: ОСОБА_1 - 31/50, ОСОБА_2 - 19/50;

- іншу частину житлових приміщень, господарських і допоміжних споруд на АДРЕСА_1 , які складаються з частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані як № 2 - коридор площею 4,5 м?, № 3 - кухня площею 4,4 м?, № 4 - житлова кімната площею 12,7 м?, № 5 - житлова кімната площею 8,4 м?, № 6 - житлова кімната площею 7,8 м?, № 14 - коридор площею 0,9 м?, № 15 - коридор площею 8,2 м?, № 16 - санвузол площею 2,9 м? (загальна площа - 49,8 м?, в тому числі житлова 28,9 м?) та з господарських будівель: літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В» з ґанком літ. «В2», бані літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірних споруд: № 2 - ворота, № 4 - мостіння, № 6 - огорожа, № 7 - огорожа, № 8 - ворота, № 9 - огорожа, № 11 - огорожа, залишити у власності ОСОБА_3 ;

- у задоволенні вимог про визнання права власності на майно, утворене в результаті поділу, відмовити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 716,34 грн судового збору, сплаченого в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович