Провадження № 4-с/760/141/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Бережний Ярослав Вікторович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на дії приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з указаною скаргою, в якій просив: визнати дії приватного виконавця Бережного Я. В. щодо накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» неправомірними; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я. В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 серпня 2025 року.

Заявник вважає, що приватним виконавцем Бережним Я. В. незаконно накладено арешт на майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг, оскільки чинним законодавством визначено, що моментом набуття прав інтелектуальної власності на торговельну марку є отримання свідоцтва.

Разом з тим, знаки для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» ще не зареєстровані у встановленому законом порядку, оскільки заявником лише подані заявки на їхню реєстрацію, та свідоцтва ним не отримувались, що свідчить про те, що у нього ще не виникли майнові права інтелектуальної власності.

Враховуючи вищевикладене, приватним виконавцем Бережним Я. В. допущені порушення порядку застосування заходів примусового виконання рішення суду, чим порушені законні права та інтереси боржника на набуття права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг, тому він звернувся до суду з указаною скаргою, яку просив задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2025 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року за вказаною скаргою відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

07 жовтня 2025 року приватним виконавцем Бережним Я. В. подано до суду заперечення на скаргу, в яких він зазначив, що зі змісту положень чинного законодавства вбачається, що саме з моменту подання заявки на реєстрацію знака для товарів та послуг до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» у заявника виникають майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів, які полягають у праві на одержання свідоцтва на торговельну марку у пріоритетному порядку. Крім того, право на одержання свідоцтва за заявкою може бути відчужено за договором про передачу права на одержання свідоцтва за заявкою.

Отже, майнові права інтелектуальної власності боржника, які виникли після подання ним заявки на реєстрацію знака для товарів та послуг, можуть бути арештовані, включені у виконавче провадження, передані на реалізацію та відчуженні у виконавчому провадженні.

Враховуючи вищевикладене, приватним виконавцем правомірно було описано та арештовано майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, що будуть зареєстровані на базі заявок боржника на реєстрацію знака для товарів та послуг, тому просив відмовити у задоволенні скарги.

Представник скаржника (боржника) в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Представник приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на обставини, викладені у поданих до суду письмових запереченнях.

Заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність заінтересованої особи.

Вислухавши представника заявника, представника приватного виконавця, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Суд установив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 січня 2012 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» 86 656 дол. США заборгованості по кредиту, 33 783 дол. США заборгованості по процентах, 71 719,85 грн пені, 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

01 жовтня 2012 року на виконання зазначено рішення Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-492/12.

02 липня 2014 року ухвалою суду замінено сторону виконавчого провадження стягувача Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

18 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я. В. на підставі виконавчого документа № 2-292/12 від 01 жовтня 2012 року, виданого Солом`янським районним судом міста Києва, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем 20 серпня 2025 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Зі змісту указаної постанови вбачається, що згідно з інформацією, наданою Державною організацією «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» боржнику належать: майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг «мамо, mamo», що буде зареєстрований на базі заявки на реєстрацію знака для товарів та послуг № m202300772 від 23 січня 2023 року, поданої до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»; майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг «you, 4, 4 you, 4you», що буде зареєстрований на базі заявки на реєстрацію знака для товарів та послуг № m202415817 від 21 серпня 2024 року, поданої до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», на які приватним виконавцем було накладено арешт.

Зазначену постанову скаржник вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), а згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Положеннями статті 495 ЦК України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 496 ЦК України майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку є чинними протягом десяти років з дати подання заявки на торговельну марку в установленому законом порядку, якщо інше не встановлено законом. Зазначений строк може бути продовженим щоразу на десять років у порядку, встановленому законом.

Аналогічні положення містяться в Законі України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Водночас, підпунктом 12 пункту 3 розділу VII Правил складання, подання заявки на торговельну марку, заявки на міжнародну реєстрацію торговельної марки та проведення експертизи заявки на торговельну марку, міжнародної реєстрації торговельної марки з поширенням на Україну, затверджених Наказом Міністерства економіки України

06 серпня 2024 року № 19889, встановлено, що для внесення змін, пов`язаних зі зміною особи заявника внаслідок передачі права на одержання свідоцтва за заявкою, до заяви на вибір її продавця додається договір про передачу права на одержання свідоцтва за заявкою або нотаріально засвідчена копія договору чи виписка з нього, яка містить відомості про факт передачі права.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства можна дійти висновку, що майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку є чинними з моменту подання заявки на реєстрацію, проте, набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Разом з тим, заявник у період з моменту подання заявки до отримання свідоцтва може передати право на одержання свідоцтва третій особі.

Враховуючи вищевикладене, передбачену чинним законодавством можливість боржника відчужити на користь третьої особи право на отримання свідоцтва на торговельні марки на стадії розгляду заявок на їхню реєстрацію, суд вважає, що приватним виконавцем правомірно винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника і накладено арешт на його майнові права інтелектуальної власності, які у подальшому можуть бути реалізовані в межах виконавчого провадження шляхом передачі права на одержання свідоцтва за заявками на підставі договору про передачу права на одержання свідоцтва за заявкою.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 серпня 2025 року було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, що не призводить до порушень прав боржника, а відтак підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, керуючись статтями 5, 10, 18, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 494, 495, 496 ЦК України, статями 76-81, 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Бережний Ярослав Вікторович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на дії приватного виконавця відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна