Номер провадження2/205/36/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати: його особистою приватною власністю - 42/100 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м.; спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 58/100 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м.; а також в порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності за кожним на 29/100 часток квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.11.2004 року він - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, відповідний актовий запис № 913. За період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 12 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2000 року, посвідченого Першою Дніпропетровською держноконторою за №8-912 та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 73-189 від 18.08.2000 року, належала квартира АДРЕСА_2 , житлова площа 16.6 кв.м. Оскільки грошових коштів на купівлю нової квартири не вистачало, вони з відповідачем вирішили продати належну йому квартиру, та добавити отримані з продажу кошти до суми, необхідної для укладання нового договору купівлі-продажу.

У подальшому, згідно Договору купівлі-продажу від 21.02.2005 року, укладеного між ним та ОСОБА_5 , позивач продав квартиру АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Колодій, зареєстровано в реєстрі за № 699. У даному договорі зазначено, що продаж здійснено за 8870,23 гривень, які продавець отримав від покупця.

В той же день, 21 лютого 2005 року, був укладений Договір купівлі-продажу квартири, згідно якого придбана квартира АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 703. Відповідно до п. 3 даного договору продаж здійснено за 21091 гривень, які продавці отримали повністю від покупця до підписання цього договору. Згідно відповіді КП «Дніпровське БТІ» від 09.10.2023 року, станом на 31.12.2012 року, зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , в цілому за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстровим № 703, зареєстровано КП «ДМБТІ» 30.03.2005 р. в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 3027971.

Таким чином, позивач продав належну йому на праві власності квартиру, придбану у 2000 році, до укладання шлюбу, а продавши її придбав іншу квартиру у 2005 році, вже перебуваючи у шлюбі з відповідачем. Грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 , у розмірі 8870,23 гривень, які є його особистими грошовими коштами, оскільки отримані від продажу його особистого майна, були доплачені до грошових коштів на купівлю нової квартири у сумі 21091 гривень. З урахуванням частки придбаної за особисті кошти квартири, позивач вважає, що спірну квартиру слід поділити таким чином: 71% позивачу, а 29% відповідачу. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кустов С.В., надав суду відзив на позов, в якому, посилаючись на норми СК України, ЦК України, просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 . В обґрунтування відзиву зазначає, що під час перебування сторін у шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 21 лютого 2005 року на підставі договору купівлі продажу квартири ВВО № 423522, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстровим № 703, зареєстрованого КП «ДМБТІ» 30 березня 2005 року за реєстровим № 3027971 позивачем, діючи за згодою своєї дружини ОСОБА_2 , за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 21091 гривень.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3027971 від 28.01.2024 року, власником квартири вказаної квартири є ОСОБА_1 .

Від продажу ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , було отримано 8870,23 гривень, інші грошові кошти, використані для придбання квартири у сумі 12220,77 гривень, є особистими коштами відповідача, отримані нею до шлюбу. Джерело набуття особистих грошових коштів можуть підтвердити свідки.

На момент укладання шлюбу відповідач ОСОБА_2 мала особисті грошові кошти, що підтверджується довідками ОК-5,ОК-7, іншими доказами і саме за них та її доходи від праці утримувалася сім`я після укладення шлюбу, оскільки позивач ОСОБА_1 ніде не працював. Право власності у позивача на спірну квартиру виникло 21 лютого 2005 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, під час їх спільного проживання та під час існування між сторонами сімейних стосунків. Такі обставини позивачем не заперечуються. Оскільки на період придбання спірної квартири позивач не мав роботи та не отримував доходу, у нього була відсутня можливість для внесення коштів, які є об`єктом спільною сумісною власністю подружжя. Усі вищезазначені обставини свідчать про те, що єдиним джерелом коштів позивача, які були витрачені на придбання спірного житла, були саме кошти, отримані позивачем від продажу квартири АДРЕСА_2 , інші кошти витрачені на придбання нової квартири є особистими коштами відповідача, які отримані до шлюбу.

Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_3 була придбана під час перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, за рахунок грошових коштів обох сторін та доходів відповідача від трудової діяльності, отриманих до реєстрації шлюбу, вважає доведеним той факт, що спірна квартира була придбана в інтересах родини, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача. При цьому, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ухвалою судді від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04 липня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кустов Сергій Володимирович, до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, закрито провадження в цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу, у зв`язку з відмовою позивача від позову, тому суд розглянув справу по суті в межах позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ільїн О.М. підтримали позовні вимоги, та надали суду пояснення, аналогічні змісту позовних вимог. Крім того суду пояснили, що відповідач у відзиві зазначає, що грошові кошти, використані для придбання квартири у сумі 12 220,77 гривень є особистими коштами відповідача, які отримані нею до шлюбу. Начебто, на момент укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 мала особисті грошові кошти і саме за них та її доходи від праці й утримувалася сім`я після укладення шлюбу так як позивач ОСОБА_1 ніде не працював.

Просить вважати доведеним те, що відповідач працюючи та отримуючи дохід на протязі тривалого часу під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, приймала участь у формуванні спільного бюджету та спільної сумісної власності подружжя, придбання частки квартири за особисті кошти відповідача, які належали їй до реєстрації шлюбу, а тому вона має право на відповідну частку у спільно набутому подружжям майні.

Щодо того, що відповідач «має право на відповідну частку у спільно набутому подружжям майні» позивачем це і зазначається, спільними коштами подружжя були 12 220,77 грн., які було доплачено до суми, необхідної для купівлі квартири.

Також відповідач стверджує, що позивач до шлюбу, у період придбання спірної квартири та після придбання квартири не працював та доходів не отримував, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні та вихованні дітей, проте відповідач прожила з ОСОБА_1 у шлюбі ще 18 років, придбали автомобіль, виховували разом двоє спільних дітей.

Сам по собі факт відсутності офіційного працевлаштування позивача у період з 2000 по 2005 рік жодним чином не свідчить про відсутність доходів у позивача, які він міг отримувати додатково і поза постійним місцем працевлаштування. А також про те, що в нього були відсутні особисті заощадження, які він міг також вкласти у придбання нової квартири.

Факт того, що грошові кошти позивача від продажу своєї особистої квартири були спрямовані на купівлю нової, підтверджується і відповідачем у відзиві.

Факт того, що іншу суму, якої не вистачало на купівлю нової квартири, було сплачено особистими коштами відповідача, позивач заперечує, та звертає увагу суду, що він не доведений належними та допустимими доказами.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кустов С. визнали позовні вимоги частково, надали пояснення аналогічні відзиву на позов. Також суду пояснили, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідач надавала нотаріальну згоду на її придбання.

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.

Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Сам по собі факт продажу ОСОБА_1 21 лютого 2005 року квартири АДРЕСА_2 , з дозволу дружини ОСОБА_2 в період шлюбу, не свідчить про придбання спірної квартири за особисті кошти позивача та не спростовує презумпцію спільного майна на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 05.11.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, відповідний актовий запис № 913.

За період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 12 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.04.2000 року № 8-912 Першою Дніпропетровською держноконторою та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 73-189 від 18.08.2000 року належала квартира АДРЕСА_2 , житлова площа 16.6 кв.м.

У подальшому, згідно Договору купівлі-продажу від 21.02.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , позивач продав квартиру АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Колодій, зареєстровано в реєстрі за № 699. У даному договорі зазначено, що продаж здійснено за 8870,23 гривень, які продавець отримав від покупця.

Під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 21 лютого 2005 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири ВВО № 423522, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстром №703, зареєстровано КП «ДМБТІ» 30 березня 2005 року за реєстровим №3027971, позивачем ОСОБА_1 , діючим за згодою своєї дружини ОСОБА_2 , придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 21 091 гривень.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3027971 від 28.01.2024 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідач надавала нотаріальну згоду на її придбання.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він працював разом з ОСОБА_2 з 1995 року та був її керівником. ОСОБА_2 працювала головним бухгалтером, вела два підприємства та могла працювати за сумісництвом на інших підприємствах. Він, як керівник підприємства, в 2004 році дарував їй на день народження 500 доларів. Заробітна плата ОСОБА_2 перевищувала середню заробітну плату та відповідала вище середньому рівню життя.

Свідок ОСОБА_7 - мати відповідача, суду пояснила, що до одруження донька проживала з ними. ОСОБА_2 працювала бухгалтером. Після того, як продали квартиру, переїхали проживати до неї, жили пів року. Купляли нову квартиру за свої кошти, донька доклала більше своїх коштів. Вони дали доньці на купівлю квартири 2000 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що на момент укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 мала особисті грошові кошти, що підтверджується показами свідків, а також доказами, які позивачем не спростовані, а саме: довідками ОК-5, ОК-7, відповідно до яких остання отримувала заробітну плату у 2003-2004 роках в 2 рази вище мінімальної заробітної плати, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем.

Доказів, що позивач ОСОБА_1 працював на момент укладання шлюбу та на момент купівлі спірної квартири, а також мав доходи, заощадження, крім грошових коштів отриманих від продажу квартири у розмірі 8870,23 гривень, яка належала йому на праві власності, останнім не надано.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Згідно роз`яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - постанова Пленуму ВСУ № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.

Верховний Суд сформував правову позицію щодо розгляду даної категорії справ:

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.

Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Відповідна правова позиція зазначена в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03.06.2024 року по справі № 712/3590/22, провадження № 61-14297сво23.

З огляду на вищевказані норми права, керівні роз`яснення та висновки Верховного суду, суд дійшов висновку, що сам по собі факт продажу ОСОБА_1 21 лютого 2005 року квартири АДРЕСА_2 , з дозволу дружини ОСОБА_2 в період шлюбу, не свідчить про придбання спірної квартири за особисті кошти позивача та не спростовує презумпцію спільного майна на спірну квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд зауважує, що при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири, позивач не зафіксував в цьому договорі свою участь в придбанні даної квартири в грошовому еквіваленті з метою підтвердження своєї особистої власності, внаслідок чого суд відхиляє позицію позивача, яка викладена вище, щодо належності йому на праві особистої власності 42/100 спірної квартири.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування презумпції віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, особа зобов`язана довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними.

Також суд зауважує, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала позивачу, була продана ним вже під час перебування у шлюбі з відповідачем та, як зазначив у позовній заяві по суті справи позивач, з розумінням того, що його сім`я буде збільшуватись у подальшому, з метою придбання нового житла для того, щоб позивач із дружиною могли одразу вселитися у новопридбану квартиру. Викладене свідчить про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , була відчужена відповідачем в інтересах сім`ї та квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана за спільні кошти в інтересах сім`ї, для спільного проживання в ній позивача та відповідача, а не для особистих потреб позивача.

Отже, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_3 була придбана під час перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, за рахунок грошових коштів обох сторін та доходів відповідача від трудової діяльності, отриманих до реєстрації шлюбу, тому суд дійшов до переконання, що відповідачем доведено той факт, що спірна квартира була придбана в інтересах родини, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги позивача ОСОБА_1 частково та визнає спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,12 кв.м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, суд визнає за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,12 кв.м.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений останнім судовий збір у розмірі 2256,78 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-266, 268, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,12 кв.м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,12 кв.м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,12 кв.м.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 , 42/100 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 43,12 кв.м. та визнання сумісною власністю подружжя 58/100 часток даної квартири, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2256,78 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресом: АДРЕСА_5 ;

представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Ільїн Олександр Миколайович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2178 від 20 вересня 2010 року,м. Дніпро,р-н Соборний, вул. Коцюбинського, буд1, оф.22;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 ;

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кустов Сергій Володимирович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000306 від 03.06.2021 року, АДРЕСА_7 , електрона пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суддя Костромітіна О.О.