Справа № 503/917/25
Провадження № 2/503/605/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 16.11.2023 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі за текстом ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») договір кредитної лінії № 584230468, згідно якого отримав кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом на суму 9400,00 грн на строк 30 днів, тобто до 16.12.2023 року. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі за текстом ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, та 28.11.2019 року додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, 31.12.2020 року додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, 31.12.2021 року додаткову угоду № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, 31.12.2022 року додаткову угоду № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, а також 31.12.2023 року додаткову угоду № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно умов яких ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало (відступає) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права грошової вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, зокрема за Реєстром прав вимоги № 267 від 16.01.2024 року перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року. 31.07.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 31/0724-01, згідно умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 2 від 31.07.2024 року до даного договору, в якому була грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ЕЙС») було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року. В свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви до суду має перед позивачем заборгованість в сумі 46400,28 грн. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника адвоката Тараненка А.І. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року у розмірі 46400,28 грн, а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення у Укрпошта стандарт № 470 (ф. 107) від 17.06.2025 року (а.с.98) із списком № 20599-01-160-292 «Укрпошта Стандарт з описом вкладень» (ф. 103) згрупованих рекомендованих відправлень, в якому під № 22 значиться рекомендоване відправлення № 470 для відповідача. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 470 останнє 03.07.2025 року було вручено одержувачу (а.с.121). Окрім того, в змісті позовної заяви представник позивача також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.

23.06.2025 року ухвалою суду (а.с.110-111) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем і його представником адвокатом Тараненко А.І., у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 24.06.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.113-114), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 23.06.2025 року № 03-17/866 (а.с.109), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 517 (з позначкою «судова повістка» зазначеною в адресному ярлику розміщеному на поштовому конверті), яке 10.07.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення за закінченням терміну зберігання, хоча зазначена причина повернення не передбачена положеннями ст. 128 ч.8, 272 ч.6 ЦПК України як така, що має процесуально значущі наслідки для мети використання поштового відправлення здійсненого судом, а у бланку самої згаданої довідки передбачено, що причинами повернення відправлень із статусом «судова повістка» є лише «адресат відсутній за вказаною адресою» або «адресат відмовився». Тому суд сприймає як фактичну причину повернення згаданого рекомендованого відправлення те, що «адресат відсутній за вказаною адресою».

15.07.2025 року на адресу суду поштою від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву від 10.07.2025 року, в якому останній просив суд прийняти рішення про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» суми заборгованості за кредитом за основним платежем в розмірі 9400,00 грн, а в задоволені інших позовних вимог відмовити, при цьому судовий збір стягнути в розмірі пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а у стягненні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн відмовити. Свої заперечення обґрунтував посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 584230468 від 16.11.2023 року вбачається нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 37000,28 грн за період з 16.11.2023 року по 23.03.2024 року. Яким чином позивачем розрахована сума процентів і комісії за кредитом, і з чого вона складається відповідачу невідомо. Також відповідач стверджує, що позивачем не було надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того відповідач також зазначив, що з 28.08.2021 року є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі: навчається у Військовій академії (м. Одеса) з 16.07.2021 року по 17.06.2025 року; з 17.06.2025 року проходить службу в ЗСУ у Військовій частині НОМЕР_1 (копія довідки В/ч НОМЕР_1 , посвідчення офіцера, військового квитка додає), внаслідок чого та у відповідності до пункту 15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що звільнений від сплати відсотків за користування кредитом. Окрім того ОСОБА_1 зазначає, що заявлена позивачем вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70000 грн є такою, що не підлягає стягненню з позивача через надмірність вказаних сум і безпідставність такого обчислення, а відтак підлягає частковому задоволенню, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, зокрема з огляду на те, що звернення за професійною правничою допомогою, щодо складання запиту, позовної заяви із безпідставно нарахованими відсотками за кредитом у заявленому до стягнення за позовом, оскільки сума за правничу допомогу майже дорівнює сумі кредиту. Окрім того відповідачем також було надано доказ надсилання іншому учаснику справи позивачу копії відзову на позовну заяву, у відповідності до вимог пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, поштовим відправленням № 473, а саме фіскальний чек про оплату 10.07.2025 року послуг за пересилання поштового відправлення для відповідача рекомендованим листом. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 473 останнє 17.07.2025 року було вручено позивачу.

20.08.2025 року керівником позивача з використанням системи «Електронний суд» було надано додаткові пояснення, яке фактично є відповіддю на відзив та копію якого також було надіслано відповідачу ОСОБА_1 у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 ЦПК України, а саме копію опису вкладення у Укрпошта стандарт № 876 (ф. 107) від 20.08.2025 року із копією списка № Додаткові пояснення у справі «Укрпошта Документи» (ф. 103) згрупованих рекомендованих відправлень, в якому зазначено рекомендоване відправлення № 876 для відповідача. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 876 останнє 06.09.2025 року було повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. Позивач відзначив, що не погоджується із доводами проти позову викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки вважає, що всі умови Кредитного договору № 584230468 від 16.11.2023 року були погодженні, а також відповідач (споживач) мав право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду та з використанням одноразового персонального ідентифікатора «AWEV» який був надісланий 16.11.2023 на року о 12:40:04 на номер мобільного телефону вказаний ним у Заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_2 , підписав договір. Кредитний договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Будучи обізнаним із умовами кредитування, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно договору факторингу. Відступленні прав вимоги відбувається шляхом укладення договорів між первісним кредитором та новим кредитором. Зокрема частина «у будь-який передбаченим договором спосіб» у визначені поняття договору факторингу свідчить про те, що оплата договору факторингу не є імперативною нормою. Таким чином сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не пов`язаний із предметом договору та переходом права вимоги. Таким чином посилання відповідача, на недоведеність переходу прав вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів є нікчемними, оскільки до позовної заяви додано копії платіжний інструкції про проведення такої оплати. Щодо реєстрів прав вимоги, позивач пояснив, що надані витяги з Реєстру прав вимоги до Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, № 31/0724-01 від 31.07.2024 та № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року підписані та мають печатки уповноважених осіб, містять всі необхідні реквізити та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу. Відповідно до частини першої ст. 513 ЦК України, перехід права вимоги має бути підтверджено належними доказами, але конкретної форми витягів з реєстру у законодавстві не встановлено. Законодавець лише вимагає, щоб передані документи підтверджували зміст зобов`язання та факт переходу прав вимоги, що у даному випадку забезпечено. Окрім цього, позивач пояснив, що нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору, з якими відповідач ознайомився до укладення Кредитного договору № 584230468 від 16.11.2023 та підписанням електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору. Також позивачем надано пояснення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, згідно яких 29.05.2025 року між позивачем та АБ «Тараненко та партнери» в особі Тараненко А.І. укладено договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 відповідно до якого гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги та акт прийому передачі наданих послуг, в якому зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу складаються: вивчення матеріалів справи 1000,00 грн; складання позовної заяви 5000,00 грн; підготовка адвокатського запиту 500, 00 грн; підготовка та подача клопотань 500,00 грн. Таким чином витрати на професійну правничу допомогу становлять 7000,00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просить прийняти додаткові пояснення, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року у розмірі 46400,28 грн, судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00грн.

У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

16.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит (а.с.35), предметом якого був кредит в розмірі 9400,00 грн на строк 30 днів, в якій також зазначив номер своєї карти НОМЕР_3 і номер свого телефону НОМЕР_2 .

16.11.2023 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», договір кредитної лінії № 584230468 (а.с.36-45) з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «AWEV», згідно умов якого отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на суму 9400,00 грн у вигляді кредитної ліміту наданої на строк 30 днів, а саме до 16.12.2023 року, із сплатою процентів за користування кредитом, а саме за процентною ставкою в розмірі 474,50 процентів річних, що становить 1,30 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним. У разі якщо позичальник вчинить описані в п.3.2 Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 16.12.2023 року проценти нараховуються за ставкою 474,82 відсотки річних, що на день укладення договору становить 1,30 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (Індивідуальна процентна ставка). Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника.

При цьому, пункт 3 цього договору передбачав можливість продовження строку кредитування, після закінчення дисконтного періоду 30 днів, до 1857 днів. У п.3.3 договору закріплено, що для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3666,00 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет.

Окрім того, у пункті 5.1 цього договору (а.с.39) його сторонами було погоджено, що перерахування кредитних коштів здійснюється на реквізити платіжної картки 5375-41ХХ-ХХХХ-3841, яка була зазначена у заявці на отримання грошових коштів в кредит (а.с.35).

Одночасно з цим ОСОБА_1 , також з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «4495», підписав Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 584230468 від 16.11.2023 року (а.с.46-47 на звороті), який містив умови про розмір кредиту 9400,00 грн, строк кредитування до 1857 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження строку), а також процентну ставку (процентів річних) за користування кредитом, а саме дисконтну, індивідуальну та базову процентні ставки.

Водночас довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.48) сформована 09.08.2024 року підтверджує час відправки і номер телефону НОМЕР_2 , який зазначений як контактний з позичальником ОСОБА_1 в розділі «15. Реквізити сторін» договору кредитної лінії № 584230468 від 16.11.2023 року (а.с.44 на звороті) і у заявці на отримання грошових коштів в кредит (а.с.35) та на який було здійснено відправку одноразових ідентифікаторів «AWEV» і «4495», використаних для підписання договору кредитної лінії № 584230468 від 16.11.2023 року і Паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 584230468 від 16.11.2023 року.

В свою чергу заявка на отримання грошових коштів в кредит від 16.11.2023 року (а.с.35) підтверджує те, що фінансовим номером телефону позичальника ОСОБА_1 є НОМЕР_2 , який зазначений в розділі «15. Реквізити сторін» договору кредитної лінії № 584230468 від 16.11.2023 року (а.с.44 на звороті).

16.11.2023 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснило переказ Дубині Р.В. коштів в сумі 9400,00 грн, згідно договору № 584230468 від 16.11.2023 року, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 за допомогою безготівкового зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer, про що свідчить копія платіжного доручення № d3a44cad-c8ef-4c8d-b63f-ff2f5ba0e85c від 16.11.2023 року (а.с.49).

Безготівкове зарахування також підтверджується довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.51), відповідно до змісту якої 16.11.2023 року о 12:42:08 годині ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» через надавача платіжних послуг платника: АТ КБ «ПриватБанк» ініціювало платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції надавачу платіжних послуг отримувачу: АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» провести платіжну операцію на рахунок/платіжну карту отримувача № 5375-41ХХ-ХХХХ-3841 ОСОБА_1 суму платіжної операції 9400,00 грн, ідентифікатор платіжної операції: d3a44cad-c8ef-4c8d-b63f-ff2f5ba0e85c.

В свою чергу інформація надана суду АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за № БТ/Е-8901-Л від 16.07.2025 року, на виконання ухвали суду від 24.06.2025 року (а.с.115-116), підтверджує те, що фінансовим номером телефону ОСОБА_1 є НОМЕР_4 , а також те, що відповідачу ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_5 , на яку за період з 16-21.11.2023 дійсно було зарахування коштів у сумі 9400,00 грн, які надійшли 16.11.2023.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на 16.01.2024 року мав заборгованість в сумі 21746,72 грн, з якої 9400,00 грн прострочене тіло, а 12349,72 грн прострочені відсотки (нараховані виключно за період з 16.11.2023 року по 16.01.2024 року), що підтверджує розрахунок заборгованості складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» станом на 16.01.2024 року (а.с.52-52 на звороті).

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.56-59), а також було укладено 28.11.2019 року додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.61 на звороті), 31.12.2020 року додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.62-65), 31.12.2021 року додаткову угоду № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.67), 31.12.2022 року додаткову угоду № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.67 на звороті), а також 31.12.2023 року додаткову угоду № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.68), згідно умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало (відступає) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 267 від 16.01.2024 року (а.с.77-78), в якому під № 323 зазначена грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року.

31.07.2024 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 31/0724-01 (а.с.69-72), згідно умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 2 від 31.07.2024 року (а.с.75-76), в якому під № 1068 була грошова вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року.

Водночас ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» склало власний розрахунок заборгованості (а.с.54 і 53), згідно якого заборгованість ОСОБА_1 становить 46400,28 грн, з якої 9400,00 грн прострочене тіло, а 37000,28 грн прострочені відсотки (нараховані виключно за період з 16.01.2024 року по 31.07.2024 року, тобто після передачі прав вимоги).

29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е (а.с.80-83), згідно умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників (а.с.89-90), в якому під № 5806 зазначена грошова вимога до ОСОБА_1 за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року.

В свою чергу ТОВ «ФК «ЕЙС» склало виписку з особового рахунку за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року (а.с.55), згідно якої заборгованість ОСОБА_1 становить 46400,28 грн, з якої 9400,00 грн прострочене тіло, а 37000,28 грн прострочені відсотки (нараховані виключно за період з 29.05.2025 року по 05.06.2025 року, тобто після передачі прав вимоги).

Нормативно-правове застосування

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову просить суд прийняти рішення про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» лише суми заборгованості за кредитом за основним платежем (тілом кредиту) в розмірі 9400,00 грн, а в задоволені інших позовних вимог, тобто про стягнення відсотків, відмовити посилаючись на те, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № 584230468 від 16.11.2023 року вбачається нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 37000,28 грн за період з 16.11.2023 року по 23.03.2024 року (а.с.55 на звороті).

Водночас суд звертає увагу на ту обставину, що у дійсності продовження розрахунку наведеного на а.с.55 на звороті продовжується на а.с.53, внаслідок чого нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 37000,28 грн здійснено за період з 16.11.2023 року не по 23.03.2024 року, а по 21.07.2024 року.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 не заперечує саму обставину отримання ним самих кредитних коштів, але ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості щодо нарахування відсотків за користування кредитом внаслідок:

- не доведення позивачем того, що його було належним чином ознайомлено з умовами кредитування; а також

- продовження нарахування відсотків після закінчення строку кредитного договору.

Однак, суд вважає, що дослідженні договір кредитної лінії № 584230468 (а.с.36-45) та Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 584230468 від 16.11.2023 року (а.с.46-47 на звороті), які були підписані відповідачем ОСОБА_1 з використанням отриманих ним на свій номер телефону одноразових ідентифікаторів, містять в собі істотні умови кредитування, зокрема у пункті 8.3.1 договору розмір процентної ставки визначений 474,50 процентів річних, що становить 1,30 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним.

У зв`язку з чим суд вважає, що заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо не доведення позивачем його обізнаності з умовами кредитування, зокрема нарахуванням відсотків за користування кредитом, безпідставними.

Водночас із цим, як суд вже відзначав вище, у пункті 3.1 договору його сторонами було погоджено, що погоджено, що дисконтний період становить 30 днів від дати отримання кредиту, а у пункті 11.1 договору сторонами узгоджено, що строк дії самого кредитного договору становить 5 (п`ять) років, внаслідок чого у пункті 7.3 цього договору сторонами визначено, що кінцевою датою повернення кредиту є 16.12.2028 року.

В свою чергу заборгованість за відсотками була нарахована ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в розмірі 12349,72 грн за період з 16.11.2023 року по 16.01.2024 року (а.с.52-52 на звороті), а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» в розмірі 37000,28 грн за період з 16.11.2023 року по 31.07.2024 року (а.с.54 і 53), які в подальшому і були використанні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (а.с.55).

Таким чином суд вважає, що пред`явленні до стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за період з 16.11.2023 року по 31.07.2024 року були нараховані в межах строку кредитування 5 (п`ять) років, тобто до 16.12.2028 року.

Натомість не здійснення відповідачем ОСОБА_1 сплати відсотків в сумі 3666,00 грн у перші 30 днів строку кредитування призвело лише до відсутності підстав для подальшої пролонгації Дисконтного періоду, протягом якого відсотки нараховувалися за процентною ставкою 474,50 процентів річних, що становить 1,30 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним, та внаслідок чого в подальшому відсотки почали нараховуватися за процентною ставкою 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним, яка передбачена пунктом 8.4 договору (а.с.41) та Паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» (а.с.46), що підтверджується подальшим розрахунком (а.с.52 на звороті) починаючи після 16.12.2023 року і до 31.07.2023 року (а.с.54 і 53).

У зв`язку з чим суд вважає, що заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо необґрунтованості пред`явлених до стягнення з нього відсотків за користування кредитом внаслідок їх нарахування поза межами строку кредитування також безпідставними.

Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що є військовослужбовцем з 28.08.2021 року, тобто з дати складення присяги зазначеної у пункті 7 військового квитка Серії НОМЕР_6 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 08.09.2021 року.

Однак, суд вважає датою початку військової служби відповідача ОСОБА_1 16.07.2021 року, коли останній був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину, згідно запису у пункті 5 військового квитка Серії НОМЕР_6 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 08.09.2021 року.

При цьому, строкову військову службу з 16.07.2021 року відповідач ОСОБА_1 проходив у військовій академії на денній формі навчання протягом чотирьох років до червня 2025 року, що підтверджує довідка видана військовою академією (м. Одеса) 30.03.2024 року № 1/55/582.

Відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

В свою чергу станом на час укладення кредитного договору № 5.11.2023 року та протягом строку нарахування відсотків за ним до 31.07.2024 року ч.15 ст. 14 згаданого Закону існувала в іншій редакції, згідно якої військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Суд відзначає ту обставину, що згадана норма в обох наведених редакціях передбачала те, що проценти за користування кредитом не нараховуються не всім військовослужбовцям, а лише певним їх категоріям, а саме:

- призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (антитерористичної операції) / захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

В свою чергу, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про те, що Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Водночас у зазначеній постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду було відзначено, що положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників, аналогічної позиції дотримався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19, пункт 80.

Натомість із цим, як вже відзначалось, надані відповідачем ОСОБА_1 документи копії перших чотирьох сторінок військового квитка (які містять лише відомості у його пунктах 1-8, тобто без відомостей про мобілізацію та/або участь у бойових діях) та копія довідки з військового навчального закладу не підтверджують його належність коло вище вказаних категорій військовослужбовців, яким не нараховуються проценти за користування кредитом, оскільки останній був призваний на строкову військову службу, яку проходив під час навчання у вищому військовому навчальному закладі до червня 2025 року та по завершенню якого отримав посвідчення офіцера НОМЕР_7 .

Водночас копія довідки НОМЕР_8 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) від 25.06.2025 року № 926 не містить відповідних відомостей про мобілізацію та/або участь відповідача ОСОБА_1 у бойових діях.

Згідно ч.6 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від року (у тексті якого слова "строкова військова служба" в усіх відмінках замінено словами "базова військова служба" у відповідному відмінку згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024), строки направлення на базову військову службу, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з чим суд вважає, що заперечення відповідача ОСОБА_1 з приводу нарахування йому та пред`явлення до стягнення з нього відсотків за користування кредитом є безпідставними, оскільки не вбачається його належності протягом 16.11.2023 року по 31.07.2024 року до кола військовослужбовців, яким не нараховуються проценти за користування кредитом у відповідності до гарантії, передбаченої ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки судом встановлено, що відповідач взяті на себе за кредитним договором обов`язки не виконав, тіло кредиту не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем на загальну суму 46400,28 грн, а також враховуючи те, що відповідач не надав доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції в національній валюті ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 16.06.2025 року № 17821 (а.с.1).

Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини.

Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 (а.с.92-93), укладеного 29.05.2025 року між позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткової Угоди № 6 від 30.05.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с.94), протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с.93 на звороті) та акту прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (а.с.95), який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, згідно якого АБ «Тараненко та партнери» надано, а позивачем отримано правову допомогу на загальну суму 7000,00 грн., з яких 5000,00 грн вартість складання позовної заяви тривалістю 2 години; 1000,00 грн вартість вивчення матеріалів справи тривалістю 2 години; по 500,00 грн вартість підготовки адвокатського запиту до банку щодо отримання інформації та підготовка і подача клопотання про отримання інформації загальною тривалістю 2 години.

Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції, а саме надання вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви про стягнення боргу, адвокатського запиту і клопотання.

При цьому відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву (відзиву) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх непропорційність.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд звертає увагу на те, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX передбачає, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб - 3028 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону з 1 січня 2025 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8000 гривень; а у погодинному розмірі - 48 гривні.

Таким чином заявлений керівником позивача до стягнення з відповідача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн перевищує більше ніж у 2 рази місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб та становить 0,875% розміру місячної мінімальної заробітної плати.

В свою чергу сам розмір вартості надання професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн за 6 годин роботи адвоката (а.с.95) перевищує більше ніж у 145 разів законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі.

При цьому, суд зауважує, що предметом судового розгляду є малозначна справа з ціною позову у загальному розмірі 46400,28 грн, а відтак суд вважає сам розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн, із розрахунку погодинної оплати, є непропорційним до предмету судового розгляду у даній справі.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку з чим, суд з врахуванням принципу пропорційності, вважає обґрунтованим розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у даній категорії справ не має перевищувати 3000 грн, а тому необхідно зменшити їх розмір до цієї суми.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним стягнути понесені позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 267 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_9 , про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 584230468 від 16.11.2023 року у розмірі 46400 (сорок шість тисяч чотириста) грн 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» судові витрати у загальному розмірі 5422 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко