ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1370/23 Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 22-ц/818/5124/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазепи Геннадія Борисовича, на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

встановив:

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17 квітя 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 23 липня 2016 року Московським районним судом у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 934 розірвано.

Після розірвання шлюбу позиваці ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Стягувати з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Салтівського районного суду м.Харкова від 04 вересня 2025 року відмовлено відповідачу в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мазепи Г.Б. залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Мазепа Г.Б. подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не підтверджують, що відповідач був належним чином повідомлений про місце та час розгляду судової справи, внаслідок чого відповідач був позбавлений інформації про пред`явлені до нього вимоги, не мав можливості реалізувати свої права, передбачені ст.30, 31, 128 ЦПК України, брати участь у справі, подавати суду свої доводи та заперечення проти заявлених позовних вимог із зазначенням доказів, що їх підтверджують, а також зустрічного позову.

Про ухвалення заочного рішення йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи адвокатом 20.08.2025 року.

Вказує, що судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, якими відповідач обґрунтував право на поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження заочного рішення, що призвело до прийняття судом неправильного по суті та незаконного рішення про відмову у поновленні відповідачу такого строку, яке підлягає безумовному скасуванню як протиправне.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу залишити без змін.

Вказує, що відповідачем порушено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, який не підлягає поновленню, оскільки зазначені в заяві підставі поновлення строку є безпідставними, надуманими, такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами.

Зауважує, що відповідачу було відомо про рішення суду, оскільки ним на виконання рішення здійснювались періодичні платежі по сплаті аліментів, зокрема у 2023-2024 роках.

На підставі частини 13 статті 7 та частини 2 статті 369 ЦПК України, розгляд апеляційний скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву відповідача без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду, а його заява є необґрунтованою.

Крім того, у матеріалах справи наявні докази отримання рішення суду 24.04.2023 року, не доведена неможливість подання заяви про перегляд заочного рішення у встановлений законом строк з поважних причин, відповідач не демонстрував готовності щодо перегляду заочного рішення протягом 2 років 4 місяців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України:

1. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

2. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

3. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

4. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у ст. 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (ч. 1 ст. 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із ч. 3 ст. 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення ст. 286, 287 ЦПК України в сукупності із ч. 1 ст. 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, а не залишає заяву без розгляду, як помилково вирішив суд першої інстанції.

Так, для застосування повноважень, передбачених у ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Передбачені ч. 3 ст. 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (ст. 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (ст. 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у ст. 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила ч. 3 ст. 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (ч. 2 ст. 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування ст. 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і ч. 2 ст. 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

З урахуванням мотивів, викладених у постанові від 12 червня 2024 року, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень ст. 126, 127 ЦПК України в сукупності зі ст. 284, 286, 287 цього Кодексу: - передбачені ч. 3 ст. 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; - оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Частиною 5 ст. 272 ЦПК України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні або розписки про отримання копії судового рішення.

Указане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19.

Як вбачається із матеріалів справи копію позовної заяви та ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та судову повістку у справі відповідачем отримано 10.03.2023 року (а.с.17).

Оскільки суд дотримався передбаченого у ст. 130 ЦПК України порядку вручення судових повісток, а відповідач отримав судову повістку на призначене на 17 квітня 2023року судове засідання вважається, що він був повідомлений про вказане судове засідання.

Копія заочного рішення суду була надіслана судом першої інстанції на офіційну адресу відповідачів, була ним отримана, 20.04.2023 року (а.с.30).

Таким чином визначений ч. 3 ст. 284 ЦПК України 20-денний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення сплив для відповідача ОСОБА_1 не пізніше 12 травня 2023 року.

Заява про перегляд заочного рішення була подана представником відповідача 29 серпня 2025 року, тобто з пропуском 20-денного строку більше ніж на два роки чотири місяці (а.с. 40).

З ранку 24 лютого 2022 року розпочалася активна фаза російської збройної агресії проти України, а місто Харків з самого її початку було під ракетними обстрілами, бої велись на околицях міста, внаслідок чого почалася евакуація цивільного населення міста, що є загально відомими обставинами.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан через російську військову агресію проти України. Указ затверджений Верховною радою України Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року. Воєнний стан неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

З лютого 2022 ОСОБА_1 почав займатися активною волонтерською діяльністю, вивозив людей та тварин з «сірих» зон, регулярно відвідував бійців на «нулі», відвозив їм все необхідне від спорядження до побутових речей. На підтвердження вказаного факту суду надано завірені копії численних подяк та грамот, наданих від командирів конкретних військових частин та керівників громад Харківської області. З 15.02.2025 року він є мобілізованим до лав ЗСУ по Харківському напрямку.

Колегія суддів з розумінням ставиться до того, що з урахуванням умов військової служби під час воєнного стану доступ до правосуддя та можливість отримати кваліфіковану юридичну допомогу та після цього вчасно подати обґрунтовану заяву про перегляд заочного рішення у військовослужбовців обмежений умовами військової служби.

Так, військовослужбовець під час воєнного стану не може вільно розпоряджатися своїм часом та визначати на свій розсуд свій порядок денний. Ці питання істотно впливають на можливість вчасно отримати кваліфіковану правничу допомогу та подати заяву про перегляд заочного рішення.

Умови військової служби та військовий порядок обмежує вільне волевиявлення заявника та можливість самостійно приймати рішення у своїх особистих інтересах, які можуть не відповідати умовам служби та виконання обов`язків воєнної служби, яким заявник має підпорядковуватися відповідно до отриманих наказів та правил військової дисципліни, за порушення яких передбачена як адміністративна, так і кримінальна відповідальність.

Разом з тим, апелянт не навів обґрунтованих аргументів, що такі істотні перешкоди у нього існували протягом всього строку, який почав спливати з 20.04.2023 року. У матеріалах справи немає обґрунтованих даних про те, що він протягом майже трьох років безперервно не мав можливості служби вчасно звернутися до юриста за правничою допомогою та представництвом в суді, та подати обґрунтовану заяву про перегляд заочного рішення. Відповідних доказів з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство має відповідати принципу верховенства права, елементом якого є правова визначеність.

У даному випадку заочне рішення суду було ухвалене і внаслідок відсутності скарги набуло чинності, а отже стало обов`язковим для виконання протягом трьох років. Перегляд за спливом такого значеного строку заочного рішення суду за відсутності об`єктивно доведених поважних причин, які унеможливили вчасну подачу заяву про перегляд заочного рішення порушує принцип правової визначеності.

При цьому апелянт не навів підтвердженими доказами доводи про те, що йому істотно заважало до 15.02.2025 року (дати його мобілізації до лав ЗСУ), подати до суду першої інстанції відповідну заяву про перегляд заочного рішення.

Сама по собі військова служба та воєнний стан не є істотною перешкодою для подачі письмової заяви, зокрема по пошті, до суду першої інстанції.

Разом з тим, сам по собі факт дії воєнного стану не є достатнім для поновлення пропущених процесуальних строків.

Так, згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які були висловлені у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку

ЄСПЛ неодноразово зауважував у своїх правових висновках, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, тому сторони мають право очікувати, що ці норми буде застосовано. Принцип правової визначеності застосовують не лише стосовно сторін, але й щодо національних судів (див. наприклад справу «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року).

Також ЄСПЛ звернув увагу національних судів на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Згідно із цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами («Устименко проти України», заява № 32053/13, рішення від 29 жовтня 2015 року).

Отже, у даному випадку апелянт не довів, що у нього бути особливі і непереборні обставини, що йому зашкодили вчасно подати заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що він не проявив . Крім того апелянт не довів, що з урахуванням особливості його військової служби така значна затримка у майже три роки є виправданою з позиції розумності, добросовісності та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, то відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазепи Геннадія Борисовича залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю .М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.