Справа № 570/6110/24
Номер провадження 2-др/570/25/25
Д о д а т к о в е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2025 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:
судді Гнатущенко Ю.В.
з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області заяву представника позивачки адвоката Шміда В.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис, стягнення аліментів та додатковх витрат на утримання дитини, -
В обґрунтування заяви вказує, що у провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа №570/6110/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.
01.12.2025 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення, яким позов задоволено повністю.
Однак, під час прийняття рішення за цивільним позовом судом не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем у даній справі відповідно до Договору про надання правової допомоги від 19.09.2024 року №15/ф/24, Додатку №1 від 19.09.2024 року до Договору про надання правової допомоги №15/ф/24 від 19.09.2024 року, Акту про надання послуг від 05.12.2025 року.
Представник позивача наводить положення ч. 1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України та вказує, що у судовому засіданні, яке відбулося 20.11.2025 р., ним представником позивача Попенко Р.В. було заявлено на виконання ч.8 ст. 141 ЦПК України про те, що позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази, якими будуть підтверджені розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом цивільного позову, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Отже, строк на подання доказів, якими буде підтверджено розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом цивільного позову, зокрема витрат на професійну правничу допомогу закінчується (з врахуванням вихідних: 06-07.12.2025 року) - 08.12.2025 року.
Також представник позивача наводить положення ч.3 ст.133, ч.ч. 1-3 ст.137 ЦПК України та вказує, що витрати, понесені позивачем, на професійну правничу (правову) допомогу складають 20 000,00 грн. та мають бути покладені на відповідача.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надає: копію договору про надання правової допомоги №15/ф/24 від 19.09.2024 року; копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №15 / ф/ 24 від 19.09.2024 року; акт виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) від 05.12.2025 року.
Позивачка та її представник адвокат Шмід В.В. у судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не з`явилися. У п.2 заяви представник позивача просить заяву про ухвалення додаткового рішення розглянути без участі позивача та її представника на підставі наявних матеріалів.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Солодовнікова О.В., представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, судом було вжито належних заходів щодо їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить, зокрема доставка до їх електронного кабінету ухвали суду від 15.12.2025 р. про виклик у судове засідання на 22.12.2025 р. о 09 год. 30 хв.
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
При вирішенні вимог щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, то суд застосовує такі норми права.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, рішення суду у справі ухвалено 01.12.2025 р.
20.11.2025 р. у в судовому засідання представником позивача адвокатом Шмідом В.В. зроблено заяву про докази судових витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.
Заява про ухвалення додаткового рішення у справі надійшла до суду 08.12.2025 р. у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України.
До заяви про вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу долучені наступні докази: ордер про надання правничої допомоги від 26.12.2024 р., Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 05.12.2025 р.; договір про надання правничої допомоги №15/ф/24 від 19.09.2024 р.; Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 19.09.2024 р. №15/ф/24 від 19.09.2024 р.
Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України).
Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги підтверджується Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 05.12.2025 р.
Згідно з вказаним Актом сторони підтвердили, що всього Клієнту надано послуг на суму 20 000 грн. (п.1).
Згідно з частинами першою, третьоюстатті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Суд зважає на заяву представника відповідача щодо зменшення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги та фінансового стану відповідача.
Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020р. у справі № 648/1102/19, де зазначено наступне.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Враховуючи співмірність витрат на оплату роботи адвоката та обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, складністю справи, фінансового стану відповідача суд уважає, що розмір витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, слід зменшити з 20 000 грн. до 15 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.141, 270 ЦПК України,-
Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Шміда В.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №570/6110/24 про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 ЦПК України.
Сторони справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Гнатущенко Ю.В.