Справа №751/2272/25
Провадження №2/751/1003/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Решетник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Управління державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області про стягнення з Державного бюджету України 3% річних за прострочення виконання постанови Верховного Суду України від 04.03.2020 в сумі 668,86 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання постанови Верховного Суду України від 04.03.3030 в сумі 3334,51 грн, а всього на загальну суму 4 003 грн 37 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що постановою Верховного Суду України від 04.03.2020 у справі № 751/6763/18 позов задоволено частково, стягнуто з УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради 5 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист, який направлено на виконання до Головного Управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області.

Згідно виписки з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» судове рішення у вказаній справі виконано 18.11.2024 та позивач отримала грошові кошти.

Тримісячний строк виконання постанови Верховного Суду України від 04.03.2020 сплив 04.06.2020.

Строк несвоєчасного виконання судового рішення склав 1629 днів.

Позивачем була написана заява до Державної казначейської служби України щодо нарахування та забезпечення виплати 3% річних від прострочення, а також інфляційних втрат за порушення строку виконання постанови Верховного Суду України від 04.03.2020 у справі № 751/6763/18.

Листом Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області від 16.01.2025 № 04-09-08/117 повідомило, що управління не наділено повноваженнями щодо нарахування та виплати інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду.

Позивач вважає, що Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області незаконно відмовило в нарахуванні та виплаті трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату коштів за вищевказаним рішенням суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Вказує, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.03.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

08.04.2025 від представника Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначають, що 10.03.2021 до Управління надійшов лист Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області від 04.03.2021 № 04-09/1091 про направлення для розгляду за належністю заяви ОСОБА_1 про виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду міста Чернігова виданого 01.03.2021 у справі № 751/6763/18 щодо стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

05.04.2021 Управління повернуло на адресу стягувача зазначений виконавчий лист, у зв`язку з тим, що боржник Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради припинило свою діяльність в результаті реорганізації та не має відкритих рахунків в Управлінні.

06.05.2021 до Управління повторно надійшла заява ОСОБА_1 про виконання виконавчого лист у справі 751/6763/18 разом з ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.03.2021 у справі № 751/6763/18, якою замінено боржника Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради на Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради.

Зазначений виконавчий лист та ухвала суду були прийняті Управлінням до виконання відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п.29 Порядку № 845, Управлінням був направлений запит від 11.05.2021 № 03-26-07/670 Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо безспірного списання коштів з рахунків боржника.

18.05.2021 Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради листом від 17.05.2021 № 04-30/7623 надав відповідь, в якій вказав дані для здійснення безспірного списання, а саме рахунок, відкритий в Управлінні на виконання Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2018 № 31/VІІ-18, яка є регіональною цільовою програмою, з якого здійснюється безспірне списання коштів з моменту відкриття відповідних асигнувань для виконання рішень про стягнення коштів у порядку черговості надходження заяв стягувачів.

Отже, безспірне списання коштів за судовими рішеннями про стягнення коштів з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у 2021 році здійснювалося за програмою для забезпечення виконань рішень суду на 2018-2022 роки, затвердженою рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2018 № 31/VII-18, та з 01.01.2023 здійснюється за Програмою для забезпечення виконання рішень суду на 2023-2027 роки, затвердженою рішенням Чернігівської міської ради від 03.11.2022 № 533 (далі Програма).

26.08.2021 Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради листом від 06.08.2021 № 04-30/12340 надав відповідь про те, що фінансування Програми, яка є місцевою програмою, є недостатнім для забезпечення виконання всіх судових рішень, які знаходяться на виконанні в органі Казначейства та боржником за яким є Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради. Боржник враховуючи наявну потребу у додаткових фінансових ресурсах для виконання судових рішень, які винесені на користь позивачів та фінансуються за рахунок місцевого бюджету, неодноразово звертався до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації та Фінансового управління Чернігівської міської ради з проханням посприяти у вирішенні питання виплати присуджених сум на користь позивачки.

20.11.2024 грошові кошти в сумі 5000 грн перераховані на рахунок позивачки, вказаний у заяві, у повному обсязі.

17.12.2024 позивачка звернулася до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області із заявою про нарахування та виплату їй відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» компенсації в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 751/6763/18.

Зазначена заява 18.12.2024 була направлена для розгляду за належністю до Управління.

16.01.2025 Управління направило відповідь позивачці, в якій зазначило, що відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Боржник Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради являється органом місцевого самоврядування. В зв`язку з цим, при виконанні виконавчого листа Новозаводського районного суду міста Чернігова виданого 01.03.2021 у справі № 751/6763/18 та ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.03.2021 у справі № 751/6763/18, відповідно до яких боржником є орган місцевого самоврядування, не можуть застосовуватися положення щодо виплати компенсації, передбачені в Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, зазначають, що на органи Казначейства покладено повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду однак, це не свідчить, що такі органи мають бути учасниками по кожній судовій справі, де однією з вимог є стягнення коштів з Державного бюджету України. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16.

Вказують на безпідставне посилання позивачки на приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та помилкового посилання на статтю 625 ЦК України.

14.04.2025 позивачем через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив в якому вважає доводи викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними та необґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

18.04.2025 через систему «Електронний суд» представником управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області подано заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду України від 04.03.2020 у справі № 751/6763/18 позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь ОСОБА_1 5 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

01.03.2021 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано виконавчий лист у справі № 751/6763/18 про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь ОСОБА_1 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.03.2021 замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 751/6763/18 про стягнення із Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради на користь ОСОБА_1 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а саме : боржника Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у міста Чернігові ради () на його правонаступника Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради ().

06.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області з заявою про прийняття на виконання виконавчого документу виданого 01.03.2021 по справі № 751/6763/18 щодо стягнення з Департаменту соціальної політики ЧМР коштів в сумі 5 тис. грн.

Згідно запиту щодо безспірного списання коштів з рахунків боржника від 11.05.2021 Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області повідомило Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради про надходження заяви про стягнення коштів згідно виконавчого листа Новозаводського районного суду міста Чернігова виданого 01.03.2021 та ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.03.2021 про заміну боржника по справі № 751/6763/18, відповідно до п.29 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 зі змінами (далі Порядок) просили у строк до 18.05.2021 надати дані для здійснення безспірного списання.

17.05.2021 Департамент соціальної політики звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області з проханням відновити платежі за всіма КПКВ (КТКВ) та КЕКВ Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, окрім КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» КПКВ 0810180 «Інша діяльність у сфері державного управління», МФО 820172.

06.07.2021 Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області звернулося до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради з листом-вимогою, в якому повідомили, що борг перед ОСОБА_1 згідно виконавчого листа по справі № 751/6763/18 на даний час залишається не сплаченим. Керуючись п.31 Порядку у зв`язку з відсутністю відкритих асигнувань (коштів на рахунку) для сплати боргу вимагали вжити необхідні заходи для встановлення таких асигнувань або здійснити інші дії, спрямовані на виконання судового рішення, та в строк до 06.08.2021 повідомити Управління Державної казначейської служби у м. Чернігові Чернігівської області письмово.

06.08.2021 Департамент соціальної політики звернувся повідомив Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, що Департамент вжив належних заходів для забезпечення виконання судового рішення у вказаній справі, але фінансова можливість для цього відсутня. Просили для виконання зазначеного вище судового рішення про стягнення передати до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 Порядку.

Згідно платіжної інструкції № 18-11-1 (#525015080) від 18.11.2024 Департаментом соціальної політики ЧМР сплачено ОСОБА_1 5000 грн, призначення платежу безспірне списання моральної шкоди згідно вик. листа № 751/6763/18 виданого 01.03.2021.

Таким чином, казначейством було вжито всіх необхідних заходів щодо виконання наданого виконавчого листа Новозаводського районного суду міста Чернігова, виданого 28.12.2021 року по справі №308/12196/19, однак не дотриманий строк виконання рішення суду.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 Конституції Українипередбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Статтею 56 Конституції Українипередбачено, що, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок виконання рішення судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845(далі - Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку в Казначействі відкривається відповідний рахунок. Безспірне списаннякоштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. (пункт 38 Порядку).

Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Крім цього, пунктом 8 частини 1статті 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Зокрема, у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - КПКВК 3504040).

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другоюстатті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК Українирозміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5ЦК України).

Таким чином, устатті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 524,533-535і625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великоїпалати ВерховногоСуду від11квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

19 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 646/14523/15-ц, у якій зробила висновок про те, що період прострочення держави з виконання рішення суду про стягнення коштів із Державного бюджету України слід рахувати з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22) Велика Палата Верховного Суду відступила від наведеного висновку щодо обчислення початку періоду прострочення держави з виконання рішення суду про стягнення коштів із Державного бюджету України та виснувала, що з огляду на припис частини четвертої статті 3 Закону № 4901-VI прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: 1)стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; 2)держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19.

З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Частиною другою статті 6 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За частиною першою статті 5 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною программою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Позивач у позові просить стягнути з Державного бюджету України 4 003,37 грн, що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 04.06.2020 по 18.11.2024, та 3 334,51 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

У своїй постанові від 09 листопада 2023 року №420/2411/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо моменту, з якого можуть застосовуватися приписи статті 625 ЦК України до юридичних наслідків прострочення виконання боржником (зокрема, державою) підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання в порядку визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»(даліЗакон №4901-VI).

Відповідно до частини другої статті 3 статті 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження»,із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

За частиною четвертою статті 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Подібні положення містить частина шоста статті 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» згідно якої перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів,у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Наведене системне тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, статей 3,4,5 Закону №4901-VI сприятиме дисциплінуванню поведінки стягувача під час пред`явлення ним виконавчого документа в порядку визначеномуЗаконом № 4901-VI, виданого на виконання судового рішення про стягнення коштів з держави, адже за такого підходу до визначення моменту прострочення держави у спірних правовідносинах стягувач буде обізнаним, що умовою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є неперерахування державою стягувачу протягом визначеного частиною четвертою статті 3 Закону №4901-VI строку коштів за наслідком його звернення із заявою про виконання рішення суду, тоді як час, який передує завершенню цього строку, не входить до періоду прострочення виконання державою рішення суду за який може бути заявлено стягувачем відповідні нарахування.

У позовній заяві позивач рахує, що тримісячний строк сплив 04.06.2020, однак як вбачається з матеріалів справи, з заявою про прийняття на виконання виконавчого документа позивач звернулася до Управління Державної казначейської служби України у м.Чернігові Чернігівської області 06.05.2021, в цей же день 06.05.2021, що підтверджується вхідним штампом.

Судом встановлено, що фактична виплата суми заборгованості за постановою Верховного Суду України від 04.03.2020 в сумі 5 000 грн. отримана ОСОБА_1 18.11.2024 року, тобто з пропуском трьохмісячного терміну на виплату заборгованості.

Отже, три місяці для виконання рішення суду (виконавчого листа у справі № 751/6763/18) сплинули 06.08.2021. Відтак право позивача на стягнення інфляційних та 3% річних виникло з 07.08.2021 року по 17.11.2024 року (включно останній день, який передує дню виплати).

Таким чином, Державна казначейська служба України прострочила виплату за рішенням суду на 1198 календарні дні.

Здійснивши перерахунок відповідних нарахувань 3% річних за період з якого виникло у позивача право на їх стягнення, а саме з 07.08.2021 по 17.11.2024 року судом встановлено суму в розмірі 492,33 грн., які і належить стягнути на користь позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення судом.

Щодо розрахунку інфляційних втрат на підставістатті 625 ЦК України, то суд виходить з наступного.

Позивач зазначив, що розмір інфляційних втрат, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання рішення суду в деліктному зобов`язанні у справі №751/6763/18 становить 3 334,51грн.

На виконання рекомендацій Верховного Суду України (лист "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 р. № 62-97р) вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

У даному випадку заборгованість виникла з 07.08.2021 року та була погашена 18.11.2024 року, тобто при розрахунку інфляційного збільшення враховуються індекси інфляції за повний місяць в якому настала заборгованість та за повний місяць в якому її було погашено.

Здійснивши перерахунок відповідних нарахувань інфляційних втрат, заперіод з якого виникло у позивача право на їх стягнення, а саме з 07.08.2021 по 18.11.2024 судом встановлено суму інфляційних втрат в розмірі 2 591,27 грн.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процессуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 282-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 відсотки річних за прострочення виконання постанови Верховного Суду України від 04.03.2020 в сумі 492 (чотириста дев`яносто дві) грн. 33 коп та суму інфляційних втрат в розмірі 2 591 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто одна) грн 27 коп, а всього на загальну суму 3 083 (три тисячі вісімдесят три) грн. 54 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідачі: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, , адреса: 14017, м. Чернігів, вул. І.Мазепи, буд. 19

Управління державної казначейської служби України в місті Чернігові Чернігівської області, , адреса: 14005, м. Чернігів, вул. Київська, буд. 9

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко