Провадження № 2/761/4259/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В., Гусак О.Ю.

за участі

представника позивача ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Юлія Олександрівна про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Редіч Н.Ю., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Юлія Олександрівна, про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували в шлюбі, який 02.08.1990 зареєстрований відділом ЗАГС (РАЦС) Ленінського виконкому в м. Києві, актовий запис № 90, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . У кожного із подружжя до реєстрації шлюбу були діти від попередніх відносин, зокрема: у ОСОБА_3 - син ОСОБА_1 ; у ОСОБА_4 - син ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, в зв`язку із чим після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 20/100 часток права власності на квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що із 2022 року та по тепер Відповідач проживає закордоном, а саме у м. Лондон, Великобританія, та протягом зазначеного періоду жодного разу не приїздив на територію України, всю спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її чоловік - ОСОБА_3 . Однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, у зв`язку із чим він не встиг належним чином оформити документи на спадкове майно. З метою належного документального оформлення права власності на спадкове майно, Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Ю.О. із письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із чим Позивач був змушений звернутись до суду.

Провадження у справі відкрито 17.02.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2025 задоволено клопотання представника Позивача про витребування доказів - витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, , ) інформацію про перетин Державного кордону України відповідачем, громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , інформацію про дату, час та місце перетину державного кордону України в період з 24.02.2022 по дату постановлення ухвали 08.04.2025.

Відповідач у справі не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити та покласти судові витрати на Відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України.

Третя особа не направила свого представника в судове засідання. Про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Просила розглянути справу за її відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 02.08.1990 у відділі ЗАГС (РАЦС) Ленінського виконкому м. Києва, про що складено актовий запис № 90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

До укладення шлюбу кожен із подружжя мав дітей від попередніх відносин, а саме:у ОСОБА_3 - син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ; у ОСОБА_4 - син ОСОБА_2 . Спільних дітей подружжя не мало.

З наданих доказів вбачається, що на підставі права приватної власності ОСОБА_4 належало 10/100 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Одним із співвласників зазначеної квартири був Відповідач ОСОБА_2 , якому належало 10/100 часток вказаного об`єкта нерухомості.

12.10.2004 між Відповідачем та ОСОБА_4 укладено договір дарування частини квартири № 3982, відповідно до якого Відповідач подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар належні дарувальнику 10/100 часток квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Договір посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Займою Т.Р. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів (витяг № 189131 від 12.10.2004 року).

Таким чином, після укладення вказаного договору у приватній власності ОСОБА_4 перебувало 20/100 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з 20/100 часток права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 заповіту не залишила, у зв`язку з чим спадкування належного їй майна відбулося за законом. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_3 та її син - Відповідач.

Як зазначає Позивач, з 2022 року Відповідач постійно проживає за межами України, а саме у місті Лондон, Великобританія, та у період з 2022 року до моменту звернення до суду на територію України не приїздив.

За результатами дослідження відомостей, наданих Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.04.2025 про витребування доказів, встановлено, що 10.03.2022 Відповідач перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Чоп (Страж)» у напрямку виїзду з України. Інших відомостей щодо повторного перетину Відповідачем державного кордону України у період з 24.02.2022 по 08.04.2025 не виявлено.

У зв`язку з цим, після смерті ОСОБА_4 всю спадщину фактично прийняв її чоловік - ОСОБА_3 .

17.11.2023 ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із письмовою заявою, посвідченою приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., якою прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 2 від 25.11.2023 року. У зв`язку зі смертю спадкоємця, останній не встиг належним чином оформити спадкові права.Після смерті ОСОБА_3 його єдиним спадкоємцем за законом є його син - Позивач.

30.11.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Ю.О. видано Позивачу довідку № 175/02-14, згідно з якою він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , але не оформив свої спадкові права. Із зазначеної довідки також убачається, що спадкова справа заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Ю.О. за № 4/2023 та зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 71653805.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) право власності на 20/100 часток квартири АДРЕСА_1 перейшло до її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не оформивши спадкові права. Надалі спадщину після обох батьків прийняв Позивач, що підтверджується наданими та дослідженими судом доказами.

З метою належного оформлення спадкових прав Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Ю.О. із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_4 .

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначив Пленум Верховного Суду в п. 23постанови від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартири, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

29.07.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Ю.О. надано роз`яснення №95/01-16 щодо вчинення нотаріальної дії. У відповідності до зазначеного роз`яснення, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з наданою Позивачем інформацією, ОСОБА_4 на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Вказані відомості перевірені приватним нотаріусом Авдієнко Ю.О. шляхом безпосереднього доступу до Єдиного державного демографічного реєстру.Крім того, на день смерті за вказаною адресою був зареєстрований також її син - Відповідач. Родинні зв`язки перевірені шляхом доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

У зв`язку з цим, відповідно до п. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, Відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від її прийняття.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Так, обґрунтовуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Ю.О. послався на положення частини третьої статті 1268 ЦК України та зазначив, що оскільки ОСОБА_4 та Відповідач на момент смерті ОСОБА_4 були зареєстровані за однією адресою, він дійшов висновку про те, що Відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про відмову від її прийняття.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 наголошено, що частина третя статті 1268 ЦК України передбачає необхідність встановлення факту фактичного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише наявність у них спільної реєстрації місця проживання, оскільки реєстрація та фактичне проживання можуть не збігатися.

Крім того, відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, визначеного статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Разом з тим, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, у тому числі відомостей, наданих Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону, встановлено, що Відповідач вибув за межі України задовго до смерті ОСОБА_4 . Ця обставина спростовує твердження про їхнє постійне спільне проживання на час відкриття спадщини та підтверджує відсутність фактичного прийняття спадщини Відповідачем.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за визнати за Позивачемправо власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, а саме на 10/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, покладаються на іншу сторону пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 12 334, 00 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. с. 29, 1216-1218, 1222-1223, 1261-1265, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме на 10/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 15 140 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: