справа № 489/8105/25 провадження №2/489/3652/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31 грудня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 172800,00 грн., в порядку частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України інфляційні втрати та три проценти річних та понесені судові витрати, які складаються із 2422,40 грн. судового збору і 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що 20.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір № 4826680 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 27000,00 грн. строком на 360 днів з 290.07.2024 по 14.07.2025, із періодичністю сплати платежів по процентам кожні 30 днів, стандартна процентна ставка яких становить 1,5 % в день.

31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 31/03/2025, згідно умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 4826680 від 20.07.2024, позичальником по якому є відповідач.

Після укладення договору факторингу та набуття позивачем права вимоги відповідач жодного погашення не здійснювала.

Відповідно до договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4826680 від 20.07.2024 загальний розмір заборгованості по якому складає 143775,00 грн., з якої 27000,00 заборгованість за кредитом, 103275,00 грн. за процентами та 13500,00 грн. штрафними санкціями.

В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за період з 01.04.2025 по 14.07.2025 (105 календарних днів) у сумі 42525,00 грн.

У зв`язку із цим, з відповідача підлягають стягненню проценти нараховані первісним кредитором 103275,00 грн. та проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» - 42525,00 грн.

Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 4826680 від 20.07.2024 в загальному розмірі 172800,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 27000,00 грн. та процентів нарахованих первісним кредитором 103275,00 грн. і процентів нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» - 42525,00 грн.

Крім того, на підставі частини другої статті 625 ЦК України та частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК Україні при прийняття рішення про стягнення боргу, суд може заначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені з моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 через систему електронний суд 08.10.2025 надала відзив на позов в якому позовні вимоги визнала частково в розмірі заборгованості по тілу кредиту, що складає 27000,00 грн. з надання їй відстрочки чи розстрочки платежу.

Також зазначила, що не має юридичних підстав виконувати вимоги кредитора, оскільки не отримувала належного повідомлення та документального підтвердження передачі права вимоги. Крім того, просила врахувати, що вона є дружиною військовослужбовця ОСОБА_4 , шлюб з яким було зареєстровано 12.12.2024, яких проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та який є батьком їх дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У додаткових поясненнях від 09.10.2025 відповідач вказала, що вимога позивача про надання вказівки/роз`яснення органу примусового виконання рішення на подальше нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки суд не наділено правом ухвалення рішення на майбутнє та правом на зобов`язання виконавчих органів на вчинення виконавчих дій. Тому вимога позивача про інфляційні втрати та три проценти річних є передчасною, безпідставною та такою, що порушує баланс інтересів сторін у період воєнного стану.

Також не погоджується із вимогою про стягнення 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу, так як заявлені вимоги є явно завищеними та не відповідають критеріям реальності, необхідності та розумності.

У зв`язку із наведеним просить відмовити у стягненні 10000,00 грн. або істотно зменшити заявлену суму витрат на правову допомогу. Відмовити у стягненні процентів за кредитом та стягнути з неї 27000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, які згодна погасити добровільно декількома платежами і відмовити у стягненні трьох процентів річних та інфляційних витрат. Врахувати, що вона є дружиною військовослужбовця та має право на пільги, заходиться у декреті та немає роботи, доходів і майна.

13.10.2025 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надало відповідь на відзив в якому не погодилося з доводами відповідача, так як вони не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства.

Щодо застосування до відповідача положень статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» то позивач відповідних документів позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не надавала. В матеріалах справи також відсутні докази надсилання таких документів первісному кредитору та позивачу до звернення з позовною заявою до суду. У зв`язку із цим, положення статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» на спірні правовідносини не поширюються.

У запереченнях на відзив від 13.10.2025 ОСОБА_6 вказала, що факт укладення кредитного договору не оспорює, але категорично заперечує проти нарахованих позивачем відсотків в розмірі 1,5 %, які з урахуванням положень Закону України «Про споживачем кредитування» не повинні перевищувати 1% в день. За її розрахунком заборгованість по тілу кредиту складає 27000,00 грн. та 37260,00 грн. за процентами, що дорівнює 172800,00 грн. А позивач просить стягнути 172800,00 грн.

Посилання позивача на те, що вона нібито не надала документи, які підтверджують, що її чоловік є військовослужбовцем, не може бути підставою для обмеження її прав. Правовий статус сім`ї військовослужбовця та гарантії соціального захисту встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не на розсуд фінансової компанії.

Щодо наданих позивачем до матеріалів справи квитанцій та розрахунку вартості адвокатських послуг, то їх наявність сама по собі не доводить, що ці витрати фактично понесені, є співмірними зі складністю справи та відповідають критеріям розумності, передбаченим частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 03.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Цією ухвалою витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» інформацію щодо належності відповідачі карткового рахунку № НОМЕР_2 та факту зарахування на нього грошових коштів в сумі 27000,00 грн.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 20.07.2024 між ТОВ «Лінуера Україна» та ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 ) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір № 48266800 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За умовами пунктів 1.2 1.4 кредитного договору відповідачу надано кредит в розмірі 27000,00 грн. терміном на 360 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів, із сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,50 % в день, яка підлягає застосуванню в межах строку кредитування, вказаного в пункті 1.3 цього Договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_3 .

Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору (пункт 2.2 договору).

Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «87210» 20.07.2024.

До укладення кредитного договору відповідач ознайомилася та підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «71049» паспорт споживчого кредиту.

Відповіддю АТ «Державний ощадний банк України від 14.10.2025 №46/12-11/131969/2025/БТ, наданої на виконання ухвали суду від 03.10.2025, підтверджується, що на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в Банку відкритий банківський рахунок , який обслуговується за допомогою платіжної картки № НОМЕР_2 .

Згідно наданої Банком виписки 20.07.2024 відбулося зарахування на рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 27000,00 грн.

Згідно розрахунку первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» станом на 31.03.2025 заборгованість відповідача по кредитному договору складає 143775,00 грн., з якої 27000,00 грн. за тілом кредиту, 103275,00 грн. за процентами та 13500,00 грн. штрафними санкціями.

31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 31/03/2025, згідно з умовами якого Клієнт (первісний кредитор) відступив Фактору (новому кредитору) право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в т.ч. по кредитному договору № 6846490, позичальником по якому є відповідач.

Згідно витягу з Реєстру боржників від 31.03.2025, який є додатком №1 до договору факторингу, на момент набуття позивачем права вимоги заборгованість по кредитному договору № 4826680 склала 143775,00 грн., з яких 27000,00 грн. заборгованості по кредиту, 103275,00 грн. за відсотками та 13500,00 грн. штрафом/пенею.

Згідно розрахунку позивача відповідно до умов кредитного договору ним здійснено додаткове нарахування процентів за ставкою 1,5 % в день на суму боргу 27000,00 грн. за період з 01.04.2025 по 14.07.2025, що становить 42525,00 грн.

Із позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 172800,00 грн., яка складається із 27000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту та 103275,00 грн. процентів, нарахованих попереднім кредитором, і 42525,00 грн. процентів, нарахованих позивачем за 105 календарних днів, в межах строку дії договору.

Вимог про стягнення штрафних санкцій позивачем не заявлено.

У відзиві на позов відповідач укладення кредитного договору не оспорює та підтвердила отримання нею кредиту в розмірі 27000,00 грн., від повернення якого не відмовляється.

Із стягненням з неї процентів не згодна, так як їх розмір не відповідає законодавству в частині максимального розміру процентної ставки за споживчим кредитом, а також їх нарахування її статусу, як дружини військовослужбовця.

Так, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 12.12.2024 відповідач підтвердила реєстрацію 12.12.2024 шлюбу з ОСОБА_8 .

Згідно повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , відповідач має дочку ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записні ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Як пояснила відповідач у запереченнях на відповідь на відзив від 13.10.2025 шлюб нею було зареєстровано у дату коли чоловік мав змогу приїхати для відвідування ДРАЦС. До цього моменту він був уже мобілізований та перебував на навчанні, що підтверджується документами з військової частини та фактом народження їх спільної дитини 21.09.2023, що свідчить про наявність сімейних відносин до моменту реєстрації шлюбу.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2025 підтверджується, що солдат ОСОБА_8 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_7 ОСОБА_8 є учасником бойових дій з 13.06.2025.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Згідно частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (статті 634ЦК України).

За змістом частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

При цьому, згідно частини першої статті 512ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Таким чином, укладення відповідачем в електронному вигляді договору про надання споживчого кредиту та його підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Судом встановлено, що відповідач порушила взяті на себе грошові зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 27000,00 грн., яка відповідачем не оспорюється.

Щодо заборгованості по процентам, нарахування яких здійснено за стандартною процентною ставкою 1, 5 % в день, суд вважає таке нарахування процентів не правомірним.

За частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції Закону чинній станом на день укладення кредитного договору № 4826680 від 20.07.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Згідно з кредитним договором, а саме підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 визначено, що стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,50% та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункту 1.3 цього Договору (360 днів).

Отже, визначена вказаним договором процентна ставка перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, передбаченої Законом України «Про споживче кредитування», а тому заявлена до стягнення сума прострочених платежів по процентах підлягає перерахунку за ставкою 1 % на день.

За розрахунком суду, розмір процентів за кредитним договором протягом строку кредитування з 20.07.2024 по 14.07.2025 становить 97200,00 грн. (27000,00 х 1% х 360), що значно є меншим ніж заявлений позивачем до стягнення.

Разом з тим, відповідно до пункту 15 частини першої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер.

Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Із наданих відповідачем даних убачається, що вона є дружиною ОСОБА_8 , який є учасником бойових дій та перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 .

Таким чином, так як відповідач є дружиною військовослужбовця Збройних Сил України, який призваний за мобілізацією в особливий період, який триває по теперішній час, то на відповідача поширюються пільги, передбачені пунктом 15 частини першої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», а саме до неї не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

При цьому, суд зазначає, що закон не передбачає звернення позичальника, на якого поширюються пільги, передбачені пунктом 15 частини першої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», до кредитора із заявою для зменшення або звільнення від сплати процентів/неустойки.

Крім того, кредитор не позбавлений був можливості з`ясувати в позичальника її статус, як дружини військовослужбовця і запропонувати умови кредитування згідно з таким статусом.

За такого, позовна вимогам про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами не відповідає закону, через що у задоволеною не підлягає.

При вирішенні вимоги заявленої на підставі частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України про нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних суд виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) зроблено наступний правовий висновок:

«93. З метою впровадження в українське право дієвого механізму процесуальної економії з 01 січня 2019 року введено в дію частину десяту статті 238 ГПК України та частини десяту, одинадцяту статті 265 ЦПК України, відповідно до яких суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

94. Частині десятій статті 238 ГПК України та частинам десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

95. За загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.

96. Правила частини десятої статті 238 ГПК України (частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення.

97. Мета такого інституту передовсім полягає у процесуальній економії, оскільки надає можливість позивачу не звертатися до суду повторно з позовом про стягнення відсотків або пені за період після ухвалення судового рішення та його невиконання.

98. Водночас такі повноваження суду є доволі обмеженими, оскільки суд не стягує конкретну суму відсотків або пені, а лише визначає їх порядок обрахунку; у цьому суд має керуватися не власним розсудом при виборі відсотків або пені, а визначати їх з огляду на матеріально-правові відносини між сторонами, з`ясовані ним за результатами судового розгляду; продовження нарахування таких відсотків або пені пов`язується винятково з фактом невиконання цього судового рішення та в разі його належного виконання право на таке нарахування припиняється.

99. Сформульовані в частині десятій статті 238 ГПК України та частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України приписи не є астрентом, оскільки за українським правом вони застосовуються лише у грошових зобов`язаннях та фактично ними передбачається продовження на майбутнє стягнення присуджених відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. Тобто це не є самостійним видом санкції - судової неустойки, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується. Тоді як астрент передовсім застосовується до зобов`язань негрошового характеру й розмір астренту не пов`язується із розміром заборгованості чи її складовими частинами, які відповідно й не є базою для обрахування судової неустойки, оскільки, як уже зазначалося, астрент - це санкція за неповагу до правосуддя та спротив виконанню судового рішення, а не форма стягнення чи відшкодування збитків перед позивачем (стягувачем).

100. Тож на відміну від астренту, правова мета приписів частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні судові повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Така мета зазначених процесуальних норм національного законодавства, як стимулювання боржника, до своєчасного виконання судового рішення, є другорядною.

101. Санкція частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) не є самостійним і новим видом заходів відповідальності, на відміну від астренту як судової неустойки, і нарахування згаданих пені або відсотків судом на майбутнє позбавлятиме сторону права на повторне стягнення цих сум за іншим судовим рішенням.

«132. Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду.

133. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.

134. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.

135. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.».

Таким чином, положення частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України передбачають, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та три проценти річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні ЦК України є різним.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині, що стосуються нараховування інфляційних витрат і трьох процентів річних, задоволенню не підлягають.

Стосовно розстрочення чи відстрочення виконання рішення, про що просила відповідач у відзиві на позов суд не вбачає підстав для цього, оскільки ОСОБА_6 не надала доказів її матеріального стану. Крім того, стягнута сума не є значною.

Так як позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення 27000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 378,37 грн. (2422,40 х 15,62%).

При вирішенні вимоги про стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

На підтвердження несення витрат на правничу допомогу позивач надав договір № 10/12-2024 про надання парової допомоги від 10.12.2024,якуладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М.; ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1999926 від 22.09.2025; заявка № 10708 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024; акт № 10708 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, згідно якого загальна сума витрат становить 10000,00 грн. до якої зокрема включено представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь в судових засіданнях, вартістю 1640,00 грн.; рахунок на оплату № 10708-22/09-2025 від 22.09.2025 на суму 10000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд враховує складність справи, а саме те, що вона є типовою і не складною, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви у спорі, а також критерії розумності та співмірності.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №757/29103/20-ц зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Із заявки № 10708 та акту № 10708 приймання-передачі виконаних робіт вбачається, що до переліку правничих послуг включена послуга представництва інтересів позивача в суду зокрема участі адвоката в судових засіданнях, вартість якої складає 1640,00 грн.

Натомість розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а тому витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню на 1640,00 грн.

При цьому, суд не погоджується із доводами відповідача про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Також, суд враховує висновки наведені у постановах Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, суд зважає на те, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих доказів є невеликим, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного провадження, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат на правничу допомогу в розмірі 1305,83 грн. ((10000,00-1640,00) х15,62%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 4826680 від 20.07.2024 в розмірі 27000,00 грн. (двадцять сім тисяч гривень 00 коп.), 378,37 грн. (триста сімдесят вісім гривень 37 коп.) витрат на правову допомогу та 1305,83 грн. (одна тисяча триста п`ять гривень 83 коп.) судового збору.

У іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2;

відповідач ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 31.12.2025.

Суддя І.В.Коваленко