Справа № 464/3724/25
пр.№ 2/464/1824/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025 року

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Бойко О.М.

секретар судового засідання Білінська К.-М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ел.Ен.Груп» звернулось до суду з позовом до відповідача з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 124331-07 від 23.07.2024 р. у розмірі 45 000 грн., яка складається з 15 000 грн. - основна сума боргу; 22 500 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 7 500 грн. - заборгованість за пенею та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 9 422 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликалось на те, що 23.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 . Було укладено кредитний договір №24331/07/2024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитор на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 9 000 грн. шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом із відсотками за користування кредитом. Проте, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з цим у нього виникла заборгованість у розмірі 45 000 грн., яка складається з 15 000 грн. - основна сума боргу; 22 500 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 7 500 грн. - заборгованість за пенею. 30.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп»» та ТзОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу №30102024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Відповідач не виконав своїх зобов`язань з повернення коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 45 000 грн, що підлягає стягненню з останнього.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому заперечив вимоги щодо стягнення пені та нарахованих відсотків. В обгрунтування заперечень зазначив, що пеня не підлягає стягненню на підставі п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку із воєнним станом. Крім того, всупереч п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» відсотки за період з 21.08.2024 по 19.11.2024 нараховано у розмірі 1,5 %, а не 1%. Просить в цій частині позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином згідно ст.130 ЦПК України повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав відзив на позов, у якому висловив свої доводи щодо позову, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №24331/07/2024, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн, який надавався строком на 120 днів, з 23.07.2024 до 19.11.2024 р., із денною процентною ставкою 1,5%. Кредитний договір укладено у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом підписання електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується квитанцією від 23.07.2024 про успішне здійснення транзакції грошових коштів на картковий рахунок відповідача.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За правилами частин 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

30.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп»» та ТзОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу №30102024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, поданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії № 124331-07 від 23.07.2024 р.

Разом із тим, відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника.

Стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п?ятою згідно із Законом №3498-IХ від 22.11.2023.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Закон України від 22.11.2023 №3498-ХI «Про внесення змін до деяких законів

України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відтак, вказані норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року - 1%.

Даний договір між сторонами укладено 23.07.2024 року і узгоджено процентну ставку у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Проте, враховуючи положення п.17 Прикінцевих та Перехідних положень

Закону України «Про споживче кредитування» щодо диференційованого розміру денної процентної ставки, застосування процентної ставки в розмірі 1,5% за один

день користування кредитом є правомірним лише з часу укладення договору 23.07.2024 до 20.08.2021. Натомість з 21.08.2021 по 19.11.2024 (кінець строку кредитування) розмір процентної ставки не може перевищувати 1%. Виходячи із розміру кредиту за вказаний період розмір відсотків, з врахуванням процентної ставки 1%, становить 13650 грн., а не 20475 грн., як було нараховано, виходячи з процентної ставки 1,5%.

Таким чином, з відповідача в користь позивача підягає стягненню неповернута сума кредиту у розмірі 15 000 грн. та відсотки в розмірі 15675 грн., а всього 30675 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені то суд приходить до висновку, що така вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 3 статті 549 цього ж України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено та такий продовжує діяти на даний час.

З огляду на вищевикладені положення законодавства, оскільки пеня нарахована за період воєнного стану, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (68%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеній частині, що становить 1647 грн. 23 коп.

Судом встановлено, що правнича допомога Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» надавалась адвокатом Середницьким Є.В., що підтверджується ордером про надання правничої допомоги від 30.08.2025 року.

Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, обсяги виконаної роботи, а також враховуючи принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній частині вимог в розмірі 4700 грн.

Керуючись статтями 2, 81, 89, 141, 142, 247, 263 265, 280 289, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути із до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ел.Ен.Груп" (місце знаходження: м. Київ, вул. М. Грушевського, 10, ) заборгованість за кредитним договором № 124331-07 у розмірі 30 675 грн., а також понесені судові витрати на судовий збір у розмірі 1647 грн. 23 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 700 грн.

В решті вимог позову - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуюча Бойко О. М