ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-н/753/1203/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Осіпенко Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Осіпенко Л.М.

Ознайомившись з матеріалами заяви про видачу судового наказу, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі такого з огляду на наступне.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Положеннями ст. 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України судом скеровувався запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання заявниці.

Згідно з відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру, заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, на виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України судом скеровувався запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання боржника.

У заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитини зазначено, що останнім відомим місцем проживання боржника ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 .

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», боржник ОСОБА_2 вибув з проживання заява законного представника 20.03.2023 року.

Згідно з відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру, боржник ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 20.03.2023 року.

Відповідно до частини 9 статті 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Частина 9 статті 165 ЦПК України є спеціальною у даних правовідносинах, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням статті 162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (пункт 9 частина 1 статті 165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

За таких обставин суд вважає, що слід відмовити у видачі судового наказу у зв`язку з відсутністю інформації щодо місця проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 , що є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, не позбавлена можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 165, 258-260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в порядку наказного провадження.

Роз`яснити заявниці, що вона має право повторно звернутися до суду з такою самою заявою, після усунення її недоліків або звернутися до суду з тими самими вимогами в позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання до Київського апеляційного суду.

Суддя: Л.М. Осіпенко