Єдиний унікальний номер справи № 753/5288/23
Провадження №22-ц/824/664/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 14.06.2018 року був укладений кредитний договір б/н відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів» шляхом підписанням позичальником Заяви, Анкети-Заяви, підтвердивши ознайомлення із умовами кредитування (публічна пропозиція), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 13.03.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 34 177 грн. 03 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 27 820 грн. 69 коп., 6 356 грн. 34 коп. - заборгованості за простроченими відсотками.

На підставі наведеного, просив суд:

стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20.10.2016 року в розмірі 34 177 грн. 03 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 27 820 грн. 69 коп., 6 356 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вказане судове рішення є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" частково, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 600, 41 грн, яка складається із заборгованості за кредитним договором у розмірі 556, 66 грн та судових витрат у розмірі 43,75 грн. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 22195, 02 грн.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував пояснення та докази, які були заявлені відповідачем при поданні до суду заяви про перегляд заочного рішення, відповідно до яких встановлено щодо неї був встановлений факт шахрайських дій із її рахунком.Вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи, не було враховано положення ст.ст.1054, 1071, 1073 ЦК України, п.1,8 та 11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.1.2014 року чинного на час виникнення спірних правовідносин, ст.67, 86 Закону України « Про платіжні послуги» від 30.06.2021 року, а також практику Верховного Суду з аналогічних спорів, що призвело до прийняття незаконного рішення.

18 квітня 2024 року на адресу суду від позивача надійшло пояснення (заперечення), в якому він просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н від 14.06.2018 року.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та які діяли на момент підписання заяви-анкети.

Як убачається з довідки АТ КБ «Приват Банк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 20.10.2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 4 000, 00 грн.; 23.10.2019 року було збільшено кредитний ліміт до 50 000, 00 грн; 08.08.2022 року та 09.08.2022 року кредитний ліміт було зменшено до 32 830, 00 грн; 23.08.2022 року, 28.10.2022 року, 08.11.2022 року , 22.11.2022 року, 06.12.2022 року, 20.12.2022 року кредитний ліміт зменшено до 31 113, 00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість з ОСОБА_1 за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20.10.2016 року станом на 13.03.2023 року становить 34 117, 03 грн, яка складається з 27820, 69 грн - заборгованість за кредитом; 67356, 34 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позовної заяви, зазначив, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту , не погашає всю сумку кредиту згідно з вимогами кредитного договору

Основним доводом апеляційної скарги є те, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував пояснення та докази, які були заявлені відповідачем при поданні до суду заяви про перегляд заочного рішення, відповідно до яких встановлено факт шахрайських дій з рахунком відповідача

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач просила скасувати рішення суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що щодо неї був встановлений факт шахрайських дій із її рахунком - списання грошових коштів 03.11.2021 року понад 1000 однотипних платежів кожен на суму 26, 19 грн, які нею узгоджувались та були здійснені поза її волею.

На підтвердження своїх вимог відповідач надала лист Департаменту кіберполіції управління протидії кіберзлочинам в м. Києві про реєстрацію та прийняття рішення за електронним зверненням, від 11.12.2023 року за № 11аз/38/10с-2023. Вказаним листом управління протидії кіберзлочинам в м. Києві повідомило, що матеріали за зверненням відповідача були направлені до Дарницького УП ГУНП України в м. Києві, де їх було притєднано до кримінального провадження №0003804 від 14.11.2021 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України.

В той же час вказаний документ не містять належного підтвердження відповідних органів вказаного відповідачем факту. Фактично він містить інформацію про твердження позивача, однак не встановлює достеменне підтвердження таких фактів. На цій підставі суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки нею не підтверджені доводи, зазначені в апеляційній скарзі належними доказами.

За таких умов, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 374, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько