1Справа № 335/9407/25 2/335/3893/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В., представника позивача Кірсанової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізької міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначила про те, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі у родині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Має сина 1990 року народження. 07.12.1985 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила своє дівоче прізвище на прізвище « ОСОБА_7 ». До квітня 1997 року проживала разом із матір`ю та сином у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира була приватизована 11.11.1993 року співвласниками в рівних частках стали три особи: позивач, її матір та син.

07.07.1995 року шлюб між Позивачем та ОСОБА_6 розірваний рішенням суду. У 1997 р. Позивач уклала другий шлюб - з громадянином Нідерландів та виїхала разом із сином на постійне місце проживання до Нідерландів до чоловіка. На момент виїзду Позивач не мала ІПН, який почали видавати у 1996 р. 05.09.2012 мати Позивача ( ОСОБА_4 ) склала та нотаріально посвідчила заповіт на користь Позивача. Заповідниця померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть додається). Спадкову масу на момент складання заповіту та момент смерті матері Позивача становило право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .

В день смерті матері 08.11.2024 Позивач виїжджала з Нідерландів до України на похорон. Їде машиною з повнолітнім сином через Польщу. Позивач в дорозі телефонувала на гарячу лінію в Україні, щоб дізнатися, чи пропустять їх на Державному кордоні України. Це підтверджується скріншотом телефонного дзвінка на гарячу лінію 08 листопада 2024 року о 17-17. На кордоні Польщі та України, куди Позивач із сином дісталися 09.11.2024, їм порадили не перетинати Державний кордон України, щоб сина не забрали до ТЦК. Вони повернулися.

На початку січня 2025 року Позивачка звертається до своєї довіреної особи в Україні гр-на ОСОБА_8 (проживає в Україні) за консультацією, яким чином можливо дистанційно, не приїжджаючи в Україну, вступити в права спадкоємиці після померлої матері. 07 січня 2025 року гр. ОСОБА_8 (далі-Повірений) надсилає Позивачу через електронний месенджер зразки документів (Довіреність на Повіреного та заяви про набуття права на спадщину) для завірення їх у консульстві України в Нідерландах (скріншоти пересилання документів та консультацій Повіреного додаються). Протягом січня 2025 року Позивач проводить у Нідерландах низку консультацій щодо можливості оформлення довіреності на Повіреного у консульстві України та з`ясовує, що завірити таку довіреність українською мовою у консульстві України не вдасться. Основні причини цього: Позивач є нерезидентом для України, є громадянином Нідерландів, у неї відсутній ІПН (ідентифікаційний номер платника податків) України, а старий паспорт громадянина України без цього недійсний (не вклеєна також фотокартка по досягненні 45 років). Це остаточно з`ясувалося 12 лютого 2025 року, після неодноразових спроб потрапити на консультацію до консульського відділу посольства України в Нідерландах (скріншоти спроб запису на консульський прийом та відповіді Посольства України додаються).

Після цього, у лютому 2025 р. Повірений на прохання Позивача провів консультації з нотаріусами в Україні та з їх допомогою підготував зразок довіреності та заяви про вступ до права спадщини українською мовою, забезпечив професійний переклад документів англійською мовою та 3 березня 2025 р. вислав зразки документів через електронний месенджер для завірення у нотаріальній конторі в Нідерландах (скріншоти листування з Повіреним у лютому 2025 року та переправлення зразків документів з березня 2025 року додаються).

Записатися на прийом для легалізації документів Позивач змогла лише на 19 березня, а 20 березня 2025 року відправила завірені документи поштою в Україну на ім`я Повіреного (скріншоти та фото відправки завірених документів поштою в Україну додаються). Документи Повірений отримав на поштовому відділенні лише 14 квітня 2025 року. Терміни доставки пошти з Нідерландів до України в середньому становлять не менше 14 днів. Але Укрпошта не повідомила Повіреного про прибуття пошти з Нідерландів, незважаючи на те, що окрім адреси на конверті були вказані телефони отримувача та відправника. Зазвичай, Укрпошта завжди до цього повідомляла Повіреного про прибуття пошти через смс-повідомлення. Повірений чекав на повідомлення про доставку документів від Укрпошти і, коли термін доставки затягнувся, дізнався у Позивача номер поштового відправлення в Нідерландах і пішов на поштове відділення. Після чого вдалось з`ясувати, що документи прийшли та чекають вручення. Причину відсутності повідомлення про надходження документів на поштовому відділенні пояснили тим, що вони не зобов`язані повідомляти, оскільки у них все автоматизовано і це мали зробити за кордоном (тобто співробітники Укрпошти не перевіряють відправлення повідомлення).

При отриманні 14.04.2025 завіреної в нотаріальній конторі Нідерландів довіреності та заяви про набуття права на спадщину, після консультацій Повіреного з нотаріусом з`ясувалося, що документи не завірені належним апостилем (фото отриманих 14.04.2025 поштою документів та скріншоти консультацій щодо отриманих документів додаються ). У зв`язку з цим 18.04.2025 Повірений на прохання Позивачки відправив поштою документи Позивачу назад до Нідерландів для засвідчення їх апостилем (фото квитанції та поштового відправлення 18.04.2025 додаються). 02 травня 2025 року Позивач отримала документи на пошті в Нідерландах (скріншоти отримання додаються ). 07 травня 2025 року на документах у Нідерландах був проставлений апостиль (скріншот постановки апостилю 07 травня 2025 року додається). 17 травня 2025 року документи, завірені апостилем Позивач вислала Повіреному в Україну (скріншот квитанції відправки документів 17 травня 2025 року додається). 03 червня 2025 року Повірений отримав документи в Україні та передав перекладачеві для перекладу та подальшого засвідчення перекладу українським апостилем. При цьому з`ясувалося, що документи з Нідерландів містять, окрім англійської, нідерландську мову. У зв`язку з цим документи для перекладу та посвідчення довелося відправляти до м. Києва, а потім повертати до м.Запоріжжя (скріншот отримання документів в Україні 3 червня 2025 року та необхідності відправки до м.Києва для перекладу додається). Документи, перекладені українською мовою з апостилем Повірений отримав у п`ятницю, 13 червня 2025 року.

16 червня 2025 року Повірений на підставі довіреності, отриманої від Позивачки з Нідерландів, замовив та отримав на ім`я Позивачки у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області Картку платника податків з реєстраційним номером (Картка платника податків на ОСОБА_1 додається). 19 червня 2025 року Повірений подав документи приватному нотаріусу ЗМНО Петренко Світлані Володимирівні. При подачі документів нотаріус виявила помилку в довіреності до Повіреного, хоча для нотаріальної контори в Нідерландах це прийняті правила. Помилка для українського нотаріуса полягала у тому, що на початку довіреності стояла дата складання документа, а наприкінці інша дата дата підписання. Тому нотаріус відмовила у прийнятті документів.

Заяву від імені Позивачки про набуття права спадщини Повірений поштою переслав приватному нотаріусу ЗМНО Якіб`юк Юлії Арсенівні. 20 червня нотаріус відкрила спадкову справу (Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі №81603836 додається). Для виправлення помилок у довіреності на Повіреного після низки консультацій з українським та нідерландським нотаріусами Позивач заново підготувала цей документ, посвідчила в нотаріальній конторі Нідерландів з належним апостилем і вислала Повіреному 29 липня 2025 (скріншоти відправки довіреності Повіреному 29 липня 2025 року додаються). 11 серпня 2025 року Повірений отримав на пошті від Позивачки з Нідерландів виправлену довіреність і передав перекладачеві 13 серпня 2025 року для перекладу та завірення українським апостилем (скріншот отримання довіреності 11 серпня 2025 року додається). 21 серпня 2025 року Повірений отримав від перекладача завірений апостилем переклад довіреності (скріншот отримання Повіреним завіреного апостилем перекладу довіреності 21 серпня 2025 року додається)

22 серпня 2025 року Повірений на підставі довіреності від Позивача (Довіреність Ярошенко Л.І. на Мевіуса Володимира додається) пред`явив приватному нотаріусу ЗМНО Якіб`юк Юлії Арсенівні відсутні документи для включення до спадкової справи (Картку платника податків Позивача, заповіт та свідоцтво про смерть спадкодавця) та видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

22 серпня 2025 року приватний нотаріус ЗМНО Якіб`юк Юлія Арсенівна видала Повіреному Постанову про відмову у виконанні нотаріальної дії (видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я Позивача) у зв`язку із закінченням 8 травня 2025 року шестимісячного терміну для прийняття спадщини

На підставі вищевикладеного, позивач просила суд визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після її померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері - ОСОБА_4 , терміном в чотири місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду 24.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Встановлено строки для подання заяв по суті справи. Витребувано спадкову справу після померлої ОСОБА_4 .

03.10.2025 представником відповідача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, при розгляді справи посилаються на розсуд суду.

06.10.2025 року на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи № 45/2025, яка заведена після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 16.10.2025 року закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити.

Від представника відповідача Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі проти задоволення позовних вимог не заперечують.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_8 підтвердив обставини, що викладені у позовній заяві та пояснив, що він займався усіма документами позивача як Повірений на території України і дійсно внаслідок складних і тривалих процедур, пов`язаних із оформленням та пересиланням відповідних документів, отримання їх у консульському відділі посольства України в Нідерландах строк на подання заяви про прийняття спадщини було пропущено з об`єктивних причин.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

23.12.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення - 30.12.2025 року о 15:00 годині.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали нотаріальної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77,81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

07.12.1985 Позивач уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила своє дівоче прізвище на прізвище « ОСОБА_7 ». До квітня 1997 року Позивач проживала разом із матір`ю та сином у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира була приватизована 11.11.1993 року співвласниками в рівних частках стали три особи: позивач, її матір ОСОБА_4 та син ОСОБА_10

07.07.1995 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

У 1997 р. ОСОБА_1 уклала другий шлюб - з громадянином Нідерландів та виїхала разом із сином на постійне місце проживання до Нідерландів до чоловіка.

На момент виїзду ОСОБА_1 не мала ІПН (ідентифікаційного номера платника податків), який почали видавати у 1996 року.

05.09.2012 ОСОБА_4 склала та нотаріально посвідчила заповіт на користь ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкову масу на момент складання заповіту та момент смерті становило право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .

16 червня 2025 року повірений на підставі довіреності, отриманої від ОСОБА_1 з Нідерландів, замовив та отримав на ім`я Позивачки у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області Картку платника податків з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

19 червня 2025 року Повірений подав документи приватному нотаріусу ЗМНО Петренко Світлані Володимирівні. При подачі документів нотаріус виявила помилку в довіреності до Повіреного. Помилка для українського нотаріуса полягала у тому, що на початку довіреності стояла дата складання документа, а наприкінці інша дата дата підписання. Тому нотаріус відмовила у прийнятті документів. Довіреність, відхилена нотаріусом 19 червня 2025 року.

22 серпня 2025 року Повірений на підставі довіреності від Позивача пред`явив приватному нотаріусу ЗМНО Якіб`юк Юлії Арсенівні відсутні документи для включення до спадкової справи та видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

22 серпня 2025 року приватний нотаріус ЗМНО Якіб`юк Юлія Арсенівна видала Повіреному Постанову про відмову у виконанні нотаріальної дії у зв`язку із закінченням 8 травня 2025 року шестимісячного терміну для прийняття спадщини.

Таким чином шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, ОСОБА_1 пропущено.

Відповідно до ч.2ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч.1ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч.1ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1-2ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з ч.1 та ч.5ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно дост.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ч.1-2ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як слідує з приписів ч.3ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ідентичне положення визначено і в п.24Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» за яким, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно з ст.1270ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і триває на даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 і саме з вказаного часу відкрилася спадщина на її майно, а у спадкоємців виник обов`язок звернутися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.

З урахуванням даного шестимісячний строк, регламентований ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини тривав до 08.05.2025 року.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1ст. 1273 ЦК України).

Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст.1270,1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч. 3ст. 1272 ЦК України).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог ч. 4ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для застосування, позивач, звернувшись 22.08.2025 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропустила шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини за заповітом і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3ст. 1272 ЦК України).

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 пропустила строк для прийняття спадщини з наступних причин: 08.11.2024 року на момент смерті ОСОБА_4 позивача ОСОБА_1 постійно проживала у Нідерландах. В день смерті матері позивач намагалася дістатися України , але захворіла та вимушена була повернутися з Польщі до Нідерландів. Крім того ОСОБА_1 виїхала з України у 1997 році та не отримувала ідентифікаційний номер платника податків, що ускладнило її звернення до нотаріуса через довірену особу для прийняття спадщини оскільки завірити таку довіреність українською мовою у консульстві України не вдасться. Основні причини цього: Позивач є нерезидентом для України, є громадянином Нідерландів, у неї відсутній ІПН (ідентифікаційний номер платника податків) України, а старий паспорт громадянина України без цього недійсний (не вклеєна також фотокартка по досягненні 45 років). Лише 16 червня 2025 року Повірений на підставі довіреності, отриманої від Позивачки з Нідерландів, замовив та отримав на ім`я Позивачки у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області Картку платника податків з реєстраційним номером .

При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Так, Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті22,57,58,94та152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є чотири місяці, про що просить сам позивач, перебіг якого рахується після набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 259,263-265,ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізької міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном 4 (чотири) місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення.

Повне судове рішення проголошено 30.12.2025 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова