Справа № 345/3597/25
Провадження № 22-ц/4808/1732/25
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Кулаєць Б.О. в м. Калуш, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.01.2020. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 70000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Водночас відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 03.03.2025 направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу». У зв`язку з порушенням умов кредитного договору на 06.05.2025 виникла заборгованість в розмірі 29871,72 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту). На цей час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.01.2020 у розмірі 29871,72 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.01.2020, яка станом на 06.05.2025 складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 23688 (двадцять три тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 04 копійки.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 2401 (дві тисячі чотириста одну ) гривню 18 копійок судового збору.

Частково задовольняючи позовні АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» кошти не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, останній вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення кредитних коштів. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20.01.2020, укладеним між сторонами, станом на 06.05.2025 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 29871,72 грн, яка складається із суми загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Аналіз розрахунку вказує на те, що нараховані банком відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом у період з 09.03.2024 по 06.05.2025 в сумі 6183,68 грн були включені у загальний розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 20.01.2020 та такі сплачені відповідачем. А тому, враховуючи, що у анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд вважає, що з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню різниця між нарахованою позивачем заборгованістю в розмірі 29871,72 грн, яку позивач визначає, як залишок заборгованості за наданим кредитом та списаними відсотками в загальному розмірі 6183,68 грн, що становить 23688,04 грн (29871,72 грн - 6183,68 грн). З огляду на що позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості в розмірі 6183,68 грн, позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що у вказаній частині рішення суду є необґрунтованим, ухвалене на підставі неповного та необ`єктивного з`ясування обставин справи, а також наявних доказів.

Зокрема, зазначає, що із розрахунку заборгованості чітко вбачаються періоди виникнення боргу та факт того, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості. Вказаний розрахунок повністю узгоджується з випискою по особовому рахунку позичальника.

Враховуючи той факт, що інших розрахунків або доказів, які спростовують факт видачі кредиту, факту користування кредитними коштами, факту непогашення заборгованості, долучених відповідачем, матеріали справи не містять, розрахунок заборгованості наданий банком і Анкета-Заява є належними доказами існування боргу.

Вказує, що відсутні підстави від звільнення обов`язку відповідача виконати грошові зобов`язання та повернути кредитні кошти. Окрім того, у своїй постанові від 02.11.2021 року провадження № 61-1347св21 Верховний Суд дав чітке визначення подібним правовідношенням: «... Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61- 16243ск20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені в зазначеній постанові, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається, предметом позовних вимог в постанові, на яку посилається заявник є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним шляхом підписання відповідачем анкети-заяви приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а в справі, яка переглядається - стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним у вигляді окремого електронного документа з допомогою цифрового підпису.»

Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розподілити судові витрати.

Позиція інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_1 з доводами апеляційної скарги не погодився, подав відзив, у якому, зокрема, зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів погодження сторонами умов щодо процентної ставки. Висновки суду відповідають практиці Верховного Суду. Позиції Великої Палати ВС та Об`єднаної палати КЦС ВС підтверджують, що непідписані Умови та Правила не є частиною кредитного договору, а паспорт споживчого кредиту має лише інформаційний характер. Позивач не довів наявності домовленостей щодо відсотків. Анкета-заява не містить істотних умов договору. Відсутні докази акцепту відповідачем процентної ставки чи інших умов. Суд правильно визначив розмір заборгованості. Обґрунтовано стягнуто лише тіло кредиту 23688,04 грн, без відсотків, оскільки вони не були погоджені сторонами.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.01.2020 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого позивач АТ «Універсал Банк» відкрив відповідачу поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку (а.с. 5).

З долученого до матеріалів позову розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.01.2020, укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 06.05.2025 (а.с. 65-66) та виписки про рух коштів по картці клієнта ОСОБА_1 від 03.04.2025 (а.с. 15-29, 31-64), встановлено, що останній користувався кредитними коштами, погашав наявну заборгованість, що підтверджує наявність між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у вказаному розрахунку та виписці визначена в розмірі 29871,72 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 20.01.2020 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Універсал Банк» в обґрунтування заявлених позовних вимог, окрім анкети-заяви посилався також на Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» та паспорт споживчого кредиту.

Суд правильно вважав, що витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», який знаходиться у матеріалах справи не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.01.2020, шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді плату за користування кредитними коштами, яка встановлена у формі сплати процентів.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Долучений до позову паспорт споживчого кредиту місцевий суд також обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки такий може вважатись складовою кредитного договору, так як носить інформаційний характер. Також, у паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Схожі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Більше того, вказаний паспорт споживчого кредиту не містить будь-якого підпису відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено, що сторонами при підписанні анкети-заяви від 20.01.2020 було погоджено розмір процентів та порядок їх нарахування.

Водночас, з виписки по руху коштів, яка надана позивачем, встановлено, що відповідач отримував кошти з кредитної картки, активно ними користувався, що підтверджує існування кредитних правовідносин між ним та АТ «Універсал Банк», однак, не повертав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Відповідач в добровільному порядку позивачу АТ «Універсал Банк» кошти не повернув, що свідчить про порушення прав позивача, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20.01.2020, укладеним між сторонами, станом на 06.05.2025 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 29871,72 грн, яка складається із суми загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Згідно розрахунку місцевим судом встановлено, що нараховані банком відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом у період з 09.03.2024 по 06.05.2025 в сумі 6183,68 грн були включені у загальний розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 20.01.2020 та такі сплачені відповідачем.

Враховуючи, що в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд правильно вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між нарахованою позивачем заборгованістю в розмірі 29871,72 грн, яку позивач визначив як залишок заборгованості за наданим кредитом, та списаними процентами в загальному розмірі 6183,68 грн, що становить 23688,04 грн (29871,72 грн - 6183,68 грн). З огляду на вказане місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінивши усі надані докази у справі, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, проте у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков