Справа № 461/5587/25 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3487/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з останньої на свою користь заборгованість у розмірі 9 642,72 грн, а також 2 422,40 грн судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували на те, що 30 вересня 2024 року між ФОП ОСОБА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 (далі Постачальник) та ОСОБА_1 (далі Відповідач) було укладено договір № 9 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ (далі Договір). Цей Договір укладено в електронній формі, що згідно пункту 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення Договору в письмовій формі та підписаного власноручно, що підтверджується протоколом електронного підпису. Згідно вказаних умов Договору Відповідачу передано в оренду на умовах лізингу "Станція зарядна EcoFlow RIVER Max з вітрини" (далі Товар), встановленою вартістю 23 998, 67 грн. Передача Товару Відповідачу засвідчена підписом Відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у Договорі: 79011, Львівська область, м. Львів, вул. Тютюнників, буд. 32, кв. 21. Умовами Пакету фінансування визначеними в Договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Умови пакету фінансування: Платіж при укладанні Договору (від загальної суми платежів): становить 2399,87 грн. Кількість місячних платежів (крім першого): Розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами - 2 399,87 грн. Вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до Клієнта: виплата всіх зобов`язань за Договором. Враховуючи, що Відповідачем Товар було отримано лише у жовтні 2024 року, графік платежів було перенесено у зв`язку з чим, перша оплата згідно графіка погашення заборгованості мала відбутися у строк до 20.11.2024 року з подальшими оплатами до 20-го числа щомісячно (копія Графіку сплати платежів до Договору додається). Також згідно п. 1.1., п. 1.3. договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніше™ № від 29.02.2024. всі права вимоги до Відповідача, що випливають з умов Договору були відступлені Постачальником на користь Позивача в момент підписання Договору 30.09.2024.

Станом на 10 липня 2025 року Відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до положень умов Пакету фінансування та п. 10.4.2. Договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого Товару. Так, за весь період дії Договору Відповідачем в якості оплати вартості отриманого Товару було сплачено: 08.10.2024 2 400, 00 грн. (платіж при укладанні Договору); 11.12.2024 5 400, 00 грн; 16.02.2025 2 400, 00 грн; 09.05.2025 5 000, 00 грн.; 20.05.2025 2 000,00 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене на день подання епозовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 9 642,72 (дев`ять тисяч шістсот сорок дві) гривні 72 копійки, в тому числі: - 8 635, 57 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого Товару; 1 007,15 грн сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просили позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року позов задоволено.

Вирішено:

стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 9 642, 72 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» за рахунок держави понесені ним судові витрати в розмірі 2 422, 40 грн у зв`язку зі сплатою судового збору за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно платіжної інструкції від 08 липня 2025 року №4604.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 , подавши у жовтні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року в частині стягнення з неї на користь позивача 1 007 грн 15 коп. - суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.12.2-12.3 Договору та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з неі на користь позивача 8 635 грн 57 коп. заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару.

Також заявниця просить розстрочити виконання рішення суду на один рік - дванадцятьма платежами рівними частинами кожного місяця.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник покликається на те, що не заперечує щодо суми основного боргу, проте заперечує проти нарахування штрафних санкцій, оскільки вона не була ознайомлена з договором та свідомо не підписувала жодного договору, який передбачав би нарахування штрафних санкцій.

В листопаді 2025 року зареєстровано відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , такий обгрунтований законністю рішення суду першої інстанції та безпідставністю доводів апеляційної скарги та міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки заявником оскаржується рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року лише в частині нарахування 1 007 грн 15 коп. суми штрафних санкцій, в іншій частині судове рішення, зокрема щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 8 635 грн 57 коп. судом апеляційної інстанції не перевіряється.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що 30 вересня 2024 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір 9 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™. Цей Договір укладено в електронній формі, що згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення Договору в письмовій формі та підписаного власноручно, що підтверджується протоколом електронного підпису.

Згідно з п. 8.1 Договору Клієнт (Відповідач) отримує товари (послуги) від Постачальника на умовах Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечує надання товарів (послуг) Клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права Постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центра. Відповідно до п. 8.2. Договору, порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ в редакції згідно Наказу №15/03-24 від 15.03.2024 р., що є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з Правилами в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua, саме в редакції згідно Наказу №15/03-24 від 15.03.2024, а також з порядком укладення договору за допомогою електронного підпису, що визначено в Розділі 5 Правил.

Відповідно до п. 1.4 Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше Правила є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України. Підписанням Договору Клієнт приєднується до Правил. Правила є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його укладення.

Згідно з положеннями статті 634 Цивільного кодексу України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 13.7 Договору Клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™ в редакції згідно Наказу №15/03-24 від 15.03.2024 р., зміст Правил є зрозумілим для Клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.

Відповідач своїм підписом у Договорі погодилася з усіма його умовами, зокрема і з тим, що ознайомлений та повністю погоджується з Правилами, додатковий його підпис на самих Правилах не потрібен.

З наведеного слідує, що відповідачка ОСОБА_1 підписала Договір та погодилась з його умовами.

Так, положеннями п. 12.1. Договору визначено, що Сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України.

Положеннями п. 12.2-12.3 Договору визначено, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 (десяти) календарних днів Відповідач сплачує неустойку (штраф) в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 (десяти) календарних днів, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф) в розмірі 10 (десять) відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Крім того, згідно положень п. 12.4. Договору, у разі прострочення Відповідачем сплати платежів на строк більше 30 (тридцяти) календарних днів, останній зобов`язаний за першою вимогою Позивача протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь останнього всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом фінансування. Відповідно до положень п. 12.5. Договору у разі прострочення сплати платежу, повністю або частково, на строк більше 30 (тридцяти) днів, Відповідач зобов`язаний самостійно повернути товари за адресою місцезнаходження Процесинг-центра. Повернення товарів не позбавляє Відповідача від обов`язку сплатити наявну поточну заборгованість за Договором.

Із долучених до справи розрахунків заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 , за умовами договору вартість отриманого товару сплачувала несвоєчасно, в результаті чого станом на 10.07.2025 має заборгованість перед ТОВ «ФК «Фангарант Груп», яка становить за Договором - 9 642,72 грн., в тому числі: - 8 635, 57 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого Товару; 1 007, 15 грн сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору.

Згідно з пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( статті 530 ЦК України).

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Резюмуючи усе вище наведене, слід дійти до висновку, що відповідачка ОСОБА_1 , ознайомилася з умовами договору, зокрема із положеннями п. 12.1. та п. 12.2-12.3 такого, підписавши такий електроннним підписом, що підтверджується протоколом електронного підпису. Такий договір за правовими наслідками прирівнюється до укладення Договору в письмовій формі.

Крім того, зробивши часткові оплати з метою виконання умов Договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за Договором.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144це18) та від 23 грудня 2020 року по справі №127/23910/14-ц, а саме Судом зазначено: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або суми санкцій є тією, яка свідчить про визнання боргу.

Верховний Суд Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зазначив, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Крім того, в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також, відповідно до пункту 6.38. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 по справі №227/3760/19-ц, в якому було визначено, що «у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та не може бути оспорюваним.

Верховний суд у постанові по справі №916/2403/18 від 10.09.2019 зробив такі висновки: до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17.

Вказаними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона не ознайомлена та не підписувала жодного договору, який передбачав би нарахування штрафних санкцій.

ОСОБА_3 , оформивши Договір відповідно до визначеної Правилами процедури, здійснила його підписання та користується наданим товаром.

Доводи апеляційної скарги в повній мірі спростовані вище встановленими обставинами справи, доповнювати висновки суду першої інстанції, які є достаньо обгрунтованими, колегія суддів не вбачає підстав.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і дослідивши наявні у справі докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про підставність вимог позивача та задовольнив позов.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного нею рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі заявниця просить розстрочити виконання рішення суду на один рік - дванадцятьма платежами рівними частинами кожного місяця.

Так, приписами статті 435 ЦПК України роз`яснено питання відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Зокрема, частина перша статті 435 ЦПК України регламентує, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо розстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин, заявнику слід роз`яснити, що із заявою про розстрочення виконання рішення суду Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року вона може звернутися до суду, що ухвалив судове рішення та який розглядав справу як суд першої інстанції, тобто до Галицького районного суду м. Львова.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 19 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич