Справа № 180/2734/25
У Х В А Л А

30 грудня 2025 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Янжули О.С., секретар Котова Н.С., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Головне управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просить встановити факт, що позивач проживала однією сім`єю як жінка та чоловік із ОСОБА_4 , з грудня 2023 по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, якою просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виплати одноразової грошової допомоги одному з відповідачів - ОСОБА_3 , призначеною у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 , до набрання законної сили рішення суду в даній справі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення процесу отримання нею належної частки від суми такої допомоги.

В обґрунтування заяви вказує, що предметом спору у даній справі є факт проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_4 , встановлення якого необхідне для подальшої можливості позивачки реалізувати своє право на отримання частини одноразової грошової допомоги.

Як слідує із матеріалів справи, на сьогоднішній день виплата одноразової грошової допомоги після загибелі ОСОБА_4 вже призначена та виплачується його батькам. Однак позивач, на даний момент вже має обґрунтовані сумніви, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі, фактично унеможливить реалізацію її права на отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Заява про забезпечення позову розглянута судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, встановлено ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю, яким просить встановити факт, що позивач проживала однією сім`єю як жінка та чоловік із ОСОБА_4 , з грудня 2023 по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому в своїй заяві про забезпечення позову вона вказує, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі фактично унеможливить реалізацію її права на отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого.

Так, право на отримання грошової виплати компенсації за смерть загиблого є похідним від наявності родинних відносин першого ступеню.

Згідно ч. 4 ст. 118-1 Кодексу цивільного захисту України до членів сім`ї загиблої (померлої) особи, зазначеної у пунктах 1 і 2 частини другої статті 118 цього Кодексу, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; один із подружжя, який пережив загиблу (померлу) особу; батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

При цьому, частина друга ст. 118-4 Кодексу цивільного захисту України містить вимогу щодо зупинення виплати одноразової грошової допомоги у разі наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги.

Тобто, у разі наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язаний призупинити її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Як вбачається, позивачем в якості третьої особи залучено Головне управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 118-4 Кодексу цивільного захисту України орган, уповноважений призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги зобов`язаний зупинити вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зазначено, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів: запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Аналізуючи вищевикладені норми права, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття такого заходу забезпечення позову шляхом зупинення виплати одноразової грошової допомоги одному з відповідачів призначеної у зв`язку із загибеллю сина, до набрання законної сили рішенням суду в даній справі, може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по даній справі, тому в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-151, 153 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу складено та підписано суддею 30 грудня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя: О. С. Янжула