Справа № 463/6829/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л
Провадження № 22-ц/811/2590/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2025 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про примусове проникнення до житла боржника,

встановив:

11.07.2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. звернувся до суду з поданням, в якому просив надати дозвіл на примусове проникнення приватного виконавця до помешкання боржника ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку та до будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання покликався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №77530026 з виконання виконавчого листа №463/6829/21, виданого 12.06.2024 року Личаківським районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні 1/4 часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видачі ОСОБА_3 ключів від замка (замків) вхідних дверей.

17.03.2025 року ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано боржнику в порядку, визначеному ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».

10.04.2025 року та, повторно, 02.07.2025 року ним здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки виконання рішення суду, під час якої встановлено, що рішення суду боржником добровільно не виконано, про що складено відповідні акти приватного виконавця.

Також, 10.04.2025 року та 02.07.2025 року, на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 100 та 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, відповідно.

Однак, рішення суду боржником не виконано і постанови приватного виконавця про накладення штрафів боржником не сплачено.

При цьому, повідомляв суд, що рішення суду можна виконати без участі боржника, проте, приватному виконавцю для виконання рішення необхідно отримати дозвіл на примусове проникнення на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що без примусового проникнення до житлового будинку та земельної ділянки, на якій знаходиться цей будинок, а саме демонтажу огорожі за адресою: АДРЕСА_1 , неможливо примусово виконати рішення суду, а тому просив суд подання задовольнити.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про примусове проникнення до житла боржника задоволено.

Надано приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Білецькому І.М. дозвіл на примусове проникнення до помешкання боржника ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку та до будинку АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_1 , просила її скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що нею було добровільно виконано рішення суду шляхом направлення 23.08.2024 року на адресу ОСОБА_3 ключів від замка (замків) вхідних дверей будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується накладною №860 та описом до неї.

З урахуванням того, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року у справі №463/6829/21 було виконане ще до моменту відкриття виконавчого провадження, на офіційну електронну адресу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. 27.03.2025 року направлено заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», однак, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. постанову про закінчення виконавчого провадження винесено не було, як і не було надано відповідь за результатами розгляду вказаної заяви.

З урахуванням вказаної бездіяльності приватного виконавця, боржником подано скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання, а також оскаржені в судовому порядку постанови приватного виконавця про накладення штрафів, однак, при задоволенні подання суд першої інстанції не взяв до уваги цих обставин.

Окрім того, додає, що розгляд справи відбувся за відсутності боржника та без його повідомлення, що унеможливило доведення суду позиції сторони, а також без залучення співвласника житла ОСОБА_4 .

Звертає увагу, що у 2022 році боржник ОСОБА_1 виїхала за кордон, тому висновки суду про належне повідомлення боржника приватним виконавцем є помилковими.

За позицією боржника, проникнення до будинку фактично може мати на меті вселення стягувача ОСОБА_3 до будинку, однак, приватний виконавець не може виходити за межі формулювання резолютивної частини рішення, а про зміну способу виконання рішення він до суду не звертався.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони боржника, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника боржника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до частини першої статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Тобто, одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Правовий аналіз наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року у справі №463/6829/21, провадження №2/463/122/22, частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ТОВ «Охоронна компанія «Сварожич» про усунення перешкод у користуванні часткою житлового будинку та стягнення моральної шкоди; зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні 1/4 часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видачі ОСОБА_3 ключів від замка (замків) вхідних дверей; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 , рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ТОВ «Охоронна компанія «Сварожич» про усунення перешкод у користуванні часткою житлового будинку та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 , постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року скасовано, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року залишено в силі.

Також, ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09 серпня 2024 року, закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року з тих підстав, що рішенням суду не вирішувалося питання про її права та обов`язки.

На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2022 року, яке набрало законної сили, 12.06.2024 року Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №463/6829/21 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні 1/4 часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видачі ОСОБА_3 ключів від замка (замків) вхідних дверей.

17.03.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77530026 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, яку цього ж дня було направлено боржнику в порядку, визначеному ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», за адресою місця проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі.

Про зміну місця проживання чи перебування, як це вимагає норма ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник приватного виконавця не повідомляла.

Відтак, боржника належним чином було повідомлено про відкриття виконавчого провадження №77530026.

Згідно інформаційної довідки №235499204 від 04.12.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, боржнику ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

10.04.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки виконання рішення суду, під час якого встановлено, що рішення суду боржником добровільно не виконано, про що складено відповідний акт приватного виконавця від 10.04.2025 року.

У зв`язку з наведеним, 10.04.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. Того ж дня копію постанови надіслано боржнику.

02.07.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. здійснено повторний вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки виконання рішення суду, і встановлено, що рішення суду боржником добровільно не виконано, про що складено відповідний акт приватного виконавця від 02.07.2025 року.

02.07.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, копію якої скеровано боржнику.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем здійснено виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду, проте, боржник, будучи обізнаною про зобов`язання, які покладені на неї рішенням суду, такі не виконала, тому приватний виконавець, діючи в рамках закону та в межах наданих йому повноважень, підставно звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника з метою забезпечення стягувачу доступу до житла, в тому числі, й шляхом отримання ключів від житла і передачі їх стягувачу, як це і передбачено рішенням суду.

У зв`язку з наведеним, безпідставними є покликання боржника на зміну приватним виконавцем способу виконання рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи боржника про те, що вона виконала рішення суду в добровільному порядку, надіславши ключі стягувачу, оскільки рішенням суду зобов`язано видати ключі стягувачу, а зазначені вище акти приватного виконавця підтверджують факт невиконання боржником рішення суду станом на дату звернення приватного виконавця із вказаним поданням.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги щодо порушення прав інших співвласників будинку, оскільки вказаний захід примусового виконання рішення не посягає на права та свободи інших власників, не порушує недоторканність житла у більшому обсязі, ніж це потрібно для реалізації судового рішення, та є співмірним і пропорційним втручанням, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» під час примусового виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про розгляд подання без участі боржника та без її належного повідомлення, не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, оскільки відповідно до ч.2 ст.439 ЦПК України, суд розглядає таке подання без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які регулюють вирішення даного питання, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті розгляду подання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

З урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відпустці у період з 24.11.2025 року по 28.11.2025 року включно, повний текст постанови складений у перший робочий день після відпустки судді 01.12.2025 року.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Повний текст постанови складений 01 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич