Справа № 2-328-10-2001
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. м. Харкова

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Дяченка О.М.,

за участю секретаря судового засідання Собченко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2025 скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ примусового виконання).

Скарга мотивована тим, що в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.12.2007 на підставі постанови відділу деpжавної виконавчої служби Київського p-ну м. Хаpкова б/н, від 20.02.2002 обтяження №6305721 (арешт нерухомого майна); зареєстровано Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 на підставі постанови відділу деpжавної виконавчої служби Київського p-ну м. Хаpкова б/н, від 11.02.2002 обтяження № 6458428 (арешт нерухомого майна). Наявність протягом тривалого часу (18 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, с невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Крім цього, відсутність майнових претензій до нього, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна особи, яка не має статусу боржника у відкритому виконавчому провадженні, перебування в арешті майна є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та порушуються права як власника майна, так як права щодо володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд зазнають певних обмежень. Тобто, Київським ВДВС, незважаючи на вимоги законодавства, не було вчинено відповідних дій щодо зняття арешту з майна боржника при закритті виконавчого провадження та не перевірено наявність незнятого арешту при передачі матеріалів виконавчого провадження до архіву та подальшого знищення. З огляду на викладене, вказана бездіяльність Київського ВДВС є протиправною та порушує його права на мирие володіння своїм майном, а тому він змушений звертатися до суду із вказаною скаргою та просить захистити його права, які порушені органом державної виконавчої служби.

Позиція Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження №6305721 (арешт нерухомого майна) зареєстровано Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.12.2007 на підставі постанови відділу деpжавної виконавчої служби Київського p-ну м. Хаpкова б/н, від 20.02.2002. Обтяження № 6458428 (арешт нерухомого майна) зареєстровано Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 на підставі постанови відділу деpжавної виконавчої служби Київського p-ну м. Хаpкова б/н, від 11.02.2002.

В результаті перевірки відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень окремого спецрозділу, який є архівною складовою частиною автоматизованої системи виконавчого провадження та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, за пошуковим критерієм ПІБ, РНОКПП не виявлено виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Слід підкреслити, що положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 № 43/5, розробка та запровадження програмного забезпечення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, внесення до нього відомостей про незавершені виконавчі провадження відбувалися поступово, у зв`язку з чим відомості про виконавчі провадження, в межах яких накладено арешти, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №6305721 та №6458428, могли бути не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Враховуючи, що згідно Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції №470/7 від 05.08.1999 (скасована на підставі Наказу Міністерства юстиції №2274/5 від 25.12.2008), строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становив 3 роки, паперові матеріали, згідно яких накладено арешт на майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відділі не зберігаються та мали бути знищені.

Твердження скаржника щодо обов`язку виконавця зняти арешт з майна боржника у всіх без винятку випадках завершення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження/повернення виконавчого документа стягувачу) та передачі його до архіву є помилковими та спростовуються положеннями Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (статті 47-50) та Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (частина третя статті 37, стаття 40).

Оскільки закінчення виконавчого провадження/повернення виконавчого документа стягувачу не є безумовною підставою для скасування вжитих виконавцем заходів примусового виконання рішення, враховуючи відсутність можливості встановити результати примусового виконання відповідних виконавчих документів та навіть виявити в межах яких виконавчих проваджень здійснювалося їх примусове виконання, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не заперечує щодо задоволення скарги в частині зобов`язання відділу зняти арешти, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №6305721 та №6458428, однак заперечує в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, який діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялися у встановлений законом порядок відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Згідно із ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на необхідність дотримання необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом справи з дотриманням строків розгляду справи судом, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Київський районний суд м. Харкова рішенням від 27.08.2001 у справі № 2-328-10-201 стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 667,52 грн за завдану матеріальну шкоду та державне мито в розміірі 433,37 грн.

Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2001 залишено без змін.

11.02.2002 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Київського району м. Харкова Соколова Т.Л. винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої: 1) накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (квартиру по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 на частину квартири) заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1

20.02.2002 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Київського району м. Харкова Соколова Т.Л. винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої: 1) накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (квартиру по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 на частину квартири) заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 .

З пояснень, які надані Київським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що за результатом перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження встановлена відсутність відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1

За інформацією щодо відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.12.2025 суд вбачає, що накладено арешт на майно боржника, яке належить ОСОБА_1 , а саме:

- обтяження №6305721 (арешт нерухомого майна) зареєстроване Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.12.2007 на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського р-ну м. Харкова б/н від 20.02.2002;

- обтяження № 6458428 (арешт нерухомого майна) зареєстроване Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського р-ну м. Харкова б/н від 11.02.2002.

Відділ примусового виконання повідомив, що строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції №470/7 від 05.08.1999 (скасована на підставі Наказу Міністерства юстиції №2274/5 від 25.12.2008), строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, зважаючи на те, що відносно ОСОБА_1 відсутнє виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 328/10 виданого Київським районним судом м. Харкова, при цьому арешт на майно боржника є нескасованим понад 23 роки, суд дійшов висновку, що вимоги скаржника підлягають частковому задоволенню в частині зобов`язання посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника.

Керуючись, ст. ст. 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Зобов`язати посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника, яке належить ОСОБА_1 , а саме:

- обтяження №6305721 (арешт нерухомого майна) зареєстроване Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.12.2007 на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського р-ну м. Харкова б/н від 20.02.2002;

- обтяження № 6458428 (арешт нерухомого майна) зареєстроване Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою 25.01.2008 на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського р-ну м. Харкова б/н від 11.02.2002.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 29.12.2025.

Суддя О.М. Дяченко