Ухвала

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 754/7132/24

провадження № 61-16143зно25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення (це ухвала від 12.12.25 року її постановили судді: А.Зайцев, Є.Коротенко, М.Тітова з Касаційного цивільного суду ... ця заява відповідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ + заява про їх відвід відповідно до ст.36 ЦПКУ) у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 12 червня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 17 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі відмовив.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - для надання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року визнав неподаною та повернув заявнику.

Верховний Суд ухвалою від 22 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року повернув заявнику.

Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Зайцева А. Ю. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року визнав необґрунтованою та передав вказану заяву для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Верховний Суд ухвалою від 05 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Зайцева А. Ю. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами відмовив.

Верховний Суд ухвалою від 08 грудня 2025 року доповнення ОСОБА_1 до заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами повернув заявнику без розгляду у зв`язку із тим, що вона не скріплена електронним цифровим підписом.

Верховний Суд ухвалою від 08 грудня 2025 року визнав зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі № 754/7132/24. Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами залишив без розгляду. Попередив ОСОБА_1 , що продовження зловживання процесуальними правами у справі № 754/7132/24 може призвести до застосування щодо нього заходів процесуального примусу, передбачених ЦПК України.

Верховний Суд ухвалою від 12 грудня 2025 року заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення (це ухвала від 8.12.25 року Касаційного цивільного суду)повернув заявнику. Стягнув із ОСОБА_1 у дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 908,40 грн.

Разом із цим, Верховний Суд в ухвалі від 12 грудня 2025 року зауважив, що у разі подальшого зловживання процесуальними правами на ОСОБА_1 може бути накладений штраф у розмірі до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України), що становить до 30 280,00 грн.

22 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву про перегляд судового рішення (це ухвала від 12.12.25 року її постановили судді: А.Зайцев, Є.Коротенко, М.Тітова з Касаційного цивільного суду ... ця заява відповідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ + заява про їх відвід відповідно до ст.36 ЦПКУ), у якій просить скасувати зазначену ухвалу. Обґрунтував заяву так:

«…в ухвалі, про яку йдеться мова, судді вказують дату ухвали, яка мною оскаржується, але злочинно не вказують дату: або моєї кас.скарги або моєї заяви про перегляд судового рішення або заяви про відвід, а це порушення вимог ст.5,11 ЗУ «Про зверн...» (я маю право знати те, що мене стосується особисто). А це порушення тягне за собою не виконання вимог ст.68 КУ (неухільне виконання ... і т.д.) та ігнорування мого права - ст.21 КУ (мої права є непорушними).…»;

«…перегляньте вищевказану ухвалу і ви самі переконаєтесь, що на людину (це я про себе!!!), яка має НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ (копії усих мед.характеристик з цього приводу у справі є у справі + я маю конституційне право: ст.9 КУ на законного представника моїх інтересів у суді (можу відповідне клопотання вам надіслати, щоб ви не подумали, що я блефую) + подивіться, що я вказав у заяві, на яку вони постановили цю злочинну ухвалу - накласти на мене ШТРАФ не маючи реальних підстав + не враховував моє НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ ну не можна нормальній людині це робити ... таку «пакість» можуть зробити тільки люди з відсутністю @... та СПІВЧУТТЯ ДО ХВОРОЇ ЛЮДИНИ! ... а вони це і зробили!!!»;

«…ці судді включили в цю ухвалу те, що немає ніякого відношення до розгляду і вирішення моїх заяв, а це вже злочин (див. додане після заяви, яке не має відношення до поданої мною заяви)!»;

«…до тих підстав, які мною додані у заяві (це п.3 ч.1 ст.36 ЦПКУ) - слід додати наступне, яке робить цю ухвалу на всі 100 НЕЗАКОННОЮ:

А) зловживання процесуальними правами але ж у ч.1 ст.43 ЦПКУ там 6 пунктів - так який ж них відноситься до мене? Це є порушенням вимог ст.5,11 ЗУ «Про інформацію» (я маю право знати те, що мене стосується особисто ... я не повинен ще якийсь с/рішення та якийсь НПА, вказанний ними, шукати і їх читати. В цьому законі про це не сказано + підстава: див.пояснення у ч.2 ст. 19 КУ, що написано в НПА те й виконується з урахуванням принципу «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» (ст.8 КУ) ... якщо є у вас запитання задавайте) - цих суддів слід притягти за це до відповідальності!

+ навіть якщо б вони вказали конкретний пункт мого зловживання - цього ж мало: треба вказувати КОНКРЕТНІ ФАКТИ ЗЛОВЖИВАННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИМИ ПРАВАМИ (це вимагає від них ст.5,113У «Про інформацію»), ЗЛОВЖИВАННЯ ПРОЦ.ПРАВАМИ - це неодноразовий факт, одного факту наведення ВКРАЙ НЕДОСТАТНЬО: таких фактів повинно бути декілька! Спростуйте - якщо у вас інша думка... вас це зобов`язують вимоги: ч.2 ст.258 КПКУ і ст. 68 КУ... чекаю.).

А я вважаю що при вищевказаному порушенні: «зловживання процесуальними правами» (ч.1 ст.43 ЦПКУ - повторюся: немає конкретики в ухвалі, тоб-то: це «пусті» слова, висловлені для «красного словця») - тому: мене не можна визнавати таким, який зловживає процесуальними правами - ну у них і логіка приметивної особи! Це явний прокол в простій логіці ... це кваліфікується, як ЗАЛЯКУВАННЯ! Я маю право подавати заяву про відвід на суддів, які постановили ухвалу - я це і зробив, мені це дозволяє ст.36 ЦПКУ - тоді про яке зловживання процесуальними правами можуть вести мову в ухвалі ці судді? ... у них явна проблемка зі ЗВЕЛИЧЕННЯМ СВОЄЇ ПЕРСОНИ!!!

Б) ці судді залишають мою заяву (при чому обгрунтовану вимогами ст. 3,21 КУ + п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПКУ) без розгляду... підстави, які ними наводяться щодо вицевказаних НПА «сміхотворні»: доведіть протилежне, бо вони не спростовують вищевказані вимоги - вас це зобов*язують вимоги: ч.2 ст.258ЦПКУ і ст. 68 КУ... чекаю)... + ці судді злочинно забули про вимоги ст.3 ЦПКУ, що цивільне судочинство здійснюється в першу чергу відповідно до вимог Конституції України, а не тільки вимог ЦПКУ. Про виконання вимог ЗАКОНІВ у цій статті можна казати тільки, тоді коли НЕУХИЛЬНО виконується конституційний принцип «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» (ст.8 КУ), а так це «пусті слова» да і тільки, а їх це ЗОБОВЯЗУЄ ст. 3,68 КУ!

+ в ухвалі ці судді не врахували моє ПСИХІЧНО-НЕРВОВЕ ЗАХВОРЮВАННЯ, яке підтвержено лікарями: психіатром і невропатологом (вони є у справі). Явний прокол і злісне не виконання вимог ст.2 ЦПКУ - однак вони мене продовжують ЗАЛЯКУВАТИ залишаючи мою заяву без розгляду (це теж один варіант ЗАЛЯКУВАННЯ).

Їх мабуть висвітлене мною їхнє БЕЗЗАКОННЯ «зачипило», але ж це ПРАВДА і РЕАЛЬНІСТЬ і ці «проколи» стосуються саме них!!! АБАРЗЕВШИЕ від БЕЗКАРНОСТІ особі - для них інвалід армії 2 групи з вагомим нервово-хронічним захворюванням, при чому з надуманими ними негативними моїми висловлюваннями - однозначно я для них не людина, а якась «чернь і бидло». А як же вимоги ст.3 КУ?, я як же мої права - ст.21 КУ? - вони ж вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ? - це і є конституційний принцип «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА», ст.8 КУ ... а ці судді «козиряють» вимогами ст.148 ЦПКУ, як буд- то КУ ніщо! ... при чому, НЕЗАБУВАЙТЕ, я маю НЕРВОВО-ХРОНІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ, яке вони у своєму с/рішенні злочинно проігнорували!»;

«…Повторюся для акценту - людину за це захворювання не карають!!! нагадаю: у мене нервово-хроничне захворювання) - таку людину лікують ... а мене покарали уви ШТРАФОМ!!!»;

«…про БЕЗЗАКОННЯ цих суддів я також надіслав 17.12.25 р. листи про допомогу: в офіс Президента України, в КЦС ВСУ, в ГПУ, в міську та р-ну прокуратури, в ДБР, в ТУ ДБР у м.Києві, Уповноваженому ВРУ з прав людини + ще у 3 установи ... а завтра (18.12.25 р.) подам позовну заяву на це «тріо» до районного суду - явно щось з цих звернень, а «вигоре»…»;

«…подавати до суду заяви про любого характеру по справі не можуть бути «зловживаннями процесуальними правами» з мого боку ... це якесь «непорозуміння» і всунуті нерозумними особами у ст.44 ЦПКУ, саме: «...1) подання скарги на судове рішення, яке не піддягає оскарженню ...» - тому, прошу вас, не враховувати «зловживаннями процесуальними правами», яке приписано в ухвалі мені, бо це буде АНТИКОНСТИТУЦІЙНО!!!»;

«…Прошу вас - над цими моїми висловлювання подумати (вони мають підстави вимоги КОНСТИТУЦІЮ) ... якщо ж ви з цим НЕ ЗГОДНІ: прошу вас відверто про це ОБГРУНТОВАНО З ПІДСТАВАМИ сказати ... якщо ж ви з цим ЗГОДНІ (а це ж так природньо) - можна нічого не пояснювати! Буду чекати ... ч.2 ст.258 ЦПКУ!!!!»;

«…ці судді в с/рішенні вказують підстави ббз прив*язки до моїх аргументів у заяві (ними наводяться якісь: с/рішення, постанови, НПА ... тощо) - вони не наводять СПРОСТОВАНННЯ МОЇХ ФАКТІВ БЕЗ ПРИВ*ЯЗКИ ЇХ ДО НИХ (хитрий, але приметивни «трюк»)! А це є наочним порушенням вимог ст.5,11 ЗУ «Про зверн.» та ст.3,21,68 КУ - тобто: їх с/рішення є НЕПРАВОСУДНИМ НА УСІ 100!»;

«…на цю ухвалу можна мені подати заяву (вона перед вами) про перегляд судового рішення (відвовідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ, а ці судді вже копію цієї ухвали надіслали у Державну судову адміністрацію України) ... це наочно показує, що їм ст.1,3,5,8,19(ч.2),21,28,68 КУ до @...! Ну й на суддів я потрапив - точно це особи ... + у яких відсутнє СПІВЧУТТЯ ДО ХВОРОЇ ЛЮДИНИ ... хіба можуть бути такі судді у демократичній державі?» (мову оригіналу збережено).

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пунктів 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Частиною першою статті 44 ЦПК передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 20; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803) тощо).

Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22; № у ЄДРСР 80854817), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (№ у ЄДРСР 81013341), від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19 (№ у ЄДРСР 85775709), від 7 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (№ у ЄДРСР 96669462), від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 22; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803)).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, рішення від 24 травня 1989 року, заява № 11/1987/134/188, § 48). Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (§ 46 вказаного рішення).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Безперечно, учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також щодо незалежності та безсторонності суддів. Він вправі висловити ці сумніви у поданій до суду заяві про відвід. Проте має бути стриманим і коректним, утримуватися від надання особистісних характеристик й оцінок, а тим паче від огульних і надуманих звинувачень суддів у вчиненні злочинів. Крім цього, учасник справи не може використовувати інститут відводу суддів із метою схиляння суду до ухвалення бажаного для нього процесуального рішення (див. ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 23-24; № у ЄДРСР 105961803)). Крім того, учасник справи має враховувати, які судові рішення, що набрали законної сили та є остаточними, суд може самостійно переглянути, а не подавати заяви про перегляд кожної ухвали суду, зі змістом якої учасник справи не погодився.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

ОСОБА_1 , подаючи заяву про перегляд судового рішення (це ухвала від 12.12.25 року її постановили судді: А.Зайцев, Є.Коротенко, М.Тітова з Касаційного цивільного суду ... ця заява відповідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ + заява про їх відвід відповідно до ст.36 ЦПКУ), діє не з метою виконання завдання цивільного судочинства. Він, щонайменше, не виконав обов`язок виявляти повагу до суду та суддів: виклав аргументи про відвід суддів у манері, далекій від ділового спілкування, у неприйнятній формі за ухвалення інших судових рішень критикував суддів, безпідставно звинуватив їх у відсутності «честі, совісті, моралі та співчутті до хворої людини» та у вчиненні кримінальних правопорушень.

Заявник вважає, що не заслуговує такого «покарання» (штрафу), бо є хворим, а «за захворювання не карають - таку людину лікують». Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що застосування до учасника справи, який зловживає процесуальними правами, штрафу є не покаранням, а заходом процесуального примусу. Цей захід суд застосовує не «за захворювання», а за дії учасника справи, які суперечать завданню цивільного судочинства, з метою спонукати такого учасника до добросовісного користування правами, належного виконання обов`язків, припинення зловживання правами, а також запобігти створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. З огляду на зміст заяви заявник, пишучи її і подаючи до суду, діє свідомо, аналізує попередні судові рішення, але ігнорує необхідність їхнього виконання.

Крім того, у заяві заявник наводить перелік його захворювань, які підтверджує медичними висновками, довідками. Верховний Суд бере зазначені обставини до уваги і з розумінням ставиться до стану здоров`я заявника та його потреб. Проте наголошує на необхідності ставитися до суду і суддів так, як належить за законом. Обставини, пов`язані зі станом здоров`я, не звільняють заявника ні від необхідності дотримання елементарних правил етики у спілкуванні, ні від обов`язку добросовісно користуватися процесуальними правами, зокрема дотримуватися ділового стилю спілкування із судом й утримуватися від безпідставних, надуманих звинувачень, образливих характеристик.

Наявність у заявника будь-яких захворювань не є підставою для незастосування до нього заходів, які передбачені законом за вчинення дій, які суд визнав зловживанням процесуальними правами. Заявник був попереджений про необхідність припинення таких зловживань, однак попередження проігнорував. Наполягав на правильності та законності його дій. Спроби оформити процесуальне звернення до суду без образливих оцінок і характеристик суддів, без посилань на стан здоров`я як підставу для виправдання неприйнятних дій не робив. Тобто ігнорував зміст судових рішень, які набрали законної сили та вказали йому на неприпустимість його поведінки.

Заявник фактично використовує інститути перегляду судових рішень і відводу не для такого перегляду тих судових рішень, які можна переглянути за нововиявленими чи виключними обставинами, не для забезпечення розгляду справи незалежним і неупередженим судом, а з іншою метою. Тому дії заявника з подання заяви про перегляд судового рішення (це ухвала від 12.12.25 року її постановили судді: А.Зайцев, Є.Коротенко, М.Тітова з Касаційного цивільного суду ... ця заява відповідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ + заява про їх відвід відповідно до ст.36 ЦПКУ) є проявом недобросовісної реалізації відповідних процесуальних прав всупереч завданню цивільного судочинства, тобто з іншою метою, ніж для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення конкретної цивільної справи. Тому цю заяву слід повернути заявникові через зловживання ним правом на її подання.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередження, видалення із залу судового засідання, тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, привід, штраф.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб, який з 1 січня становить 3 028,00 грн.

Оскільки вживання в заяві про перегляд судового рішення (це ухвала від 12.12.25 року її постановили судді: А.Зайцев, Є.Коротенко, М.Тітова з Касаційного цивільного суду ... ця заява відповідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ + заява про їх відвід відповідно до ст.36 ЦПКУ) образливих висловлювань стосовно суддів суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 його процесуальними правами, та полягає у їх недобросовісному використанні, Верховний Суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Верховний Суд вдруге попереджає заявника, що у разі подальшого зловживання процесуальними правами на нього може бути накладений штраф у розмірі до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України), що становить до 30 280,00 грн.

Керуючись статтями 2, 44, 148, 260, 263 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву про перегляд судового рішення (це ухвала від 12.12.25 року її постановили судді: А.Зайцев, Є.Коротенко, М.Тітова з Касаційного цивільного суду ... ця заява відповідно до ч.6 ст.148 ЦПКУ + заява про їх відвід відповідно до ст.36 ЦПКУ) у справі № 754/7132/24 повернути ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України; вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01021; код у ЄДР: 26255795) штраф у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.

Надіслати учасникам справи та Державній судовій адміністрації України копію цієї ухвали.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов