Справа № 308/1637/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

з участю секретаря Плешинець З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2025 року (головуюча суддя Голяна О.В.) у справі № 308/1637/25 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», Товариства з обмеженою відповідальністю «КООП Ужгородський ринок», виконавчого комітету Ужгородської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ужгородської міської ради, ТОВ «АВЕ Ужгород», в подальшому подав клопотання про залучення в якості відповідачів ТОВ «КООП Ужгородський ринок» і виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просив усунути перешкоди в користуванні власною офісною будівлею та прибудинковою територією, зобов`язати відповідачів демонтувати та перенести на відстань не менше ніж двадцять метрів від стіни офісної будівлі Колотухи І.О. контейнерний майданчик та сміттєві контейнери, які розміщені впритул тротуару поблизу входу до офісного приміщення ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить офісне приміщення у м. Ужгород, площа Корятовича, будинок 17 приміщення 8, яке має вхід/вихід на вулицю Фединця, 16. Вказував, що дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.12.2012, викопіюванням з плану міста на пл. Корятовича, 17/8, технічним паспортом на будівлю та схемою земельної ділянки у м. Ужгород, площа Корятовича, будинок 17 приміщення 8, договором оренди приміщення від 12.10.2012, технічним паспортом вивіски приватного нотаріуса № 421/04-02, котра розташована у м. Ужгород, пл. Корятовича, 17/ 8, вхід з вул. Фединця.

Посилався на те, що спірний контейнерний майданчик та контейнери для твердих побутових відходів розташовано з порушенням санітарних норм на відстані 5,8 м від стіни належного йому офісного приміщення, замість визначених 20 м, які передбачені пунктом 2.8 «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць», що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 № 145 (далі - Санітарні норми).

На підтвердження фактичного розміщення спірного контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів позивачем було додано до справи фотосвітлини щодо їх розташування впритул тротуару біля входу до офісного приміщення позивача, яка має вхід з боку вул. Фединця, 16 у м. Ужгороді, котру орендує нотаріус на підставі договору оренди приміщення від 12.10.2012.

Також у суді першої інстанції позивач вказував, що дана обставина підтверджується доданим до справи висновком експерта за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 02.05.2025 № Д-21/2025. Крім того, згідно цього висновку експерта площа місця збору твердих побутових відходів закритого типу суперечить рішенню виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 417 від 17.09.2021, яким погоджено ТОВ «КООП Ужгородський ринок» розміщення місця збору твердих побутових відходів закритого типу, оскільки фактично становить 16,9 м.кв., замість погоджених 10,6 м.кв.

Зазначав, що встановлення спірного контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів з порушенням передбаченої Санітарними нормами відстані порушує права позивача, як власника офісної будівлі, завдає йому репутаційних втрат, перешкоджає веденню господарської діяльності, сміття та сморід від контейнерів відлякує людей від офісного приміщення, негативно впливає на користування приміщенням орендарями.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не надали жодних документів, які б підтверджували погодження, правомірність або технічне обґрунтування розміщення контейнерів; правомірність розміщення контейнерного майданчика у безпосередній близькості до офісного приміщення позивача відповідачами не доведена. Водночас позивачем не долучено висновків санітарно-епідеміологічної служби, акта перевірки, експертного висновку або будь-якого технічного документа, який би фіксував недотримання нормативної відстані у 20 м чи інші порушення. Надані до справи фотознімки не є достатніми для встановлення порушення вимог чинного законодавства щодо мінімально допустимої відстані від контейнерів до фасаду будівлі, ані для доведення шкоди чи обмеження права власності. Інші докази, які б підтверджували порушення норм благоустрою, містобудівних або санітарних правил, у матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції взагалі не дослідив наданий до справи висновок експерта за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 02.05.2025 № Д-21/2025, яким встановлено, що розміщення спірного контейнерного майданчика для твердих побутових відходів не відповідає пункту 2.8 Санітарних норм в частині санітарних відстаней до будинків, оскільки становить 5,8 м замість передбачених 20 м, а також площа місця збору твердих побутових відходів закритого типу не відповідає рішенню виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 417 від 17.09.2021, оскільки становить 16,9 м.кв., замість передбачених 10,6 м.кв.

Таких висновків експерта місцевий суд не врахував, не витребував і не дослідив рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 417 від 17.09.2021.

Вважає, що матеріалами справи підтверджено розміщення спірного контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів з порушенням передбаченої Санітарними нормами відстані, що порушує права позивача, як власника офісної будівлі, завдає йому репутаційних втрат, перешкоджає веденню господарської діяльності, сміття та сморід від контейнерів відлякує людей від офісу, негативно впливає на користування приміщенням орендарями.

Позиція інших учасників справи

Відповідачі, що мають зареєстровані кабінети у ЄСІТС, відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, явка учасників та позиція суду

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, позицію позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (Далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, вказаним та іншими законами.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення питань поводження з побутовими відходами (підпункт 6 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-ІV (далі - Закон № 2807-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 2807-ІV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України № 2807-ІV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом (стаття 20 Закону України № 2807-ІV).

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 20 Закону України №2807-ІV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Перелік елементів (частин) об`єктів благоустрою наведено у частині 1 статті 21 Закону №2807-ІV, серед яких, зокрема, будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

До відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у порушенні встановлених законодавством екологічних, санітарно-гігієнічних вимог та санітарних норм під час проектування, розміщення, будівництва та експлуатації об`єктів благоустрою (пункт 3 частини першої статті 42 Закону 2807-IV.

Відповідно до положень статті 35-1 Закону України «Про відходи» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів зобов`язаний укласти договори про надання послуг з перероблення та захоронення побутових відходів із суб`єктами господарювання, що надають такі послуги відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту. Договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами мають містити інформацію про укладені договори між виконавцем послуг з вивезення побутових відходів та суб`єктами господарювання, що надають послуги з перероблення та/або захоронення побутових відходів.

Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

09.07.2023 набрав чинності Закон України «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX, яким у статті 30 збережено зазначений підхід та, зокрема передбачено, що:

органи місцевого самоврядування забезпечують управління побутовими відходами згідно з правилами благоустрою населеного пункту, регіональними та місцевими планами управління відходами та забезпечують кожному утворювачу побутових відходів надання послуги з управління побутовими відходами;

організація роздільного збирання побутових відходів здійснюється виконавчими органами органів місцевого самоврядування згідно з методикою роздільного збирання побутових відходів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

під час проектування житлових та нежитлових будинків передбачаються будівництво та облаштування контейнерних майданчиків для роздільного збирання побутових відходів, урн для збирання побутових відходів. Житлові масиви і внутрішньодворові території, дороги загального користування, зупинки громадського транспорту та інші об`єкти благоустрою населених пунктів, а також місця проведення масових заходів обладнуються контейнерними майданчиками.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 33 Закон України «Про управління відходами» послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту.

До складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів, визначаються органами місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виконавчий орган місцевої ради на конкурсних засадах може визначити декількох суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність із збирання та перевезення побутових відходів, на території територіальної громади за територіальним принципом та/або за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні).

Місця та вимоги до облаштування майданчиків для твердих побутових відходів регламентовані Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затвердженими наказом МОЗ України від 17.03.2011 № 145 (Санітарні норми).

Відповідно до пунктів 2.7, 28 Санітарних норм контейнерні майданчики повинні мати водонепроникне тверде покриття та бути обладнані навісами, огорожею та ізольовані від об`єктів обслуговування населення, господарських дворів і магістральних вулиць смугою зелених насаджень шириною не менше 1,5 м, не повинні бути прохідними для пішоходів і транзитного руху транспорту.

Контейнерні майданчики повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

На території садибної забудови населених пунктів відстань від контейнерних майданчиків до меж присадибних ділянок зі сторони вулиць повинна складати не менш як 5 м.

Згідно з п. 2.10 Санітарних норм у виняткових випадках в районах забудови, що склалася, де немає можливості дотримання відстаней, зазначених у пункті 2.8 Санітарних норм, місця розташування контейнерних майданчиків встановлюються комісією за участю посадових осіб спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури і державної санітарно-епідеміологічної служби, а також представників балансоутримувача будинку та органу самоорганізації населення. Комісією складається акт довільної форми щодо місця розташування контейнерного майданчика, який підписується всіма членами комісії у чотирьох примірниках для кожної із сторін.

Вимоги, які необхідно враховувати під час проектування, будівництва та утримання контейнерних майданчиків, встановлено національним стандартом ДСТУ-Н Б Б.2.2-7:2013 «Настанова з улаштування контейнерних майданчиків», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.10.2013 № 506 (далі - ДСТУ-Н Б Б.2.2-7:2013) .

Пунктом 4.4 ДСТУ-Н Б Б.2.2-7:2013 встановлено, що місця розміщення контейнерних майданчиків на об`єктах благоустрою населених пунктів визначаються у складі проектів будівництва житлових і громадських будівель і споруд, а для території садибної забудови - у складі проектів детальних планів цих територій.

Відповідно до п. 4.5 ДСТУ-Н Б Б.2.2-7:2013 контейнерні майданчики повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше ніж 20 м.

Фактичні обставини справи та мотиви апеляційного суду

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником офісного приміщення у м. Ужгород, площа Корятовича, будинок 17 приміщення 8, яке має вхід з АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.12.2012, викопіюванням з плану міста на АДРЕСА_2 , технічним паспортом на будівлю та схемою земельної ділянки у м. Ужгород, площа Корятовича, будинок 17 приміщення 8 (а.с. 20, 21, 18, 19).

Дане приміщення було передане ОСОБА_1 в оренду нотаріусу Колотуха Л.С. на підставі договору оренди приміщення від 12.10.2012, який містить у собі положення щодо продовження строку його дії (а.с. 48-50, 45-47).

З технічного паспорту вивіски приватного нотаріуса № 421/04-02, котра розташована у м. Ужгород, пл. Корятовича, 17/8, зокрема також вбачається наявність входу до цього приміщення з боку АДРЕСА_1 (а.с. 45-47).

На підтвердження фактичного розміщення спірних контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів з порушенням відстані у 20 м, передбаченої Санітарними нормами, позивачем було надано до справи фотосвітлини їх розташування впритул тротуару біля входу до офісної будівлі позивача, що має вхід з боку АДРЕСА_1 , яку орендує нотаріус (а.с. 13-17, 69-70).

Згідно з доданим до справи в суді першої інстанції висновком експерта за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 02.05.2025 № Д-21/2025, розміщення майданчика з контейнерами для твердих побутових відходів, що розташований по АДРЕСА_1 , біля торгового ринку не відповідає пункту 2.8 «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць», що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 № 145 в частині санітарних відстаней до будинків, оскільки становить 5,8 м замість передбачених 20 м, а також площа місця збору твердих побутових відходів закритого типу не відповідає рішенню виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 417 від 17.09.2021, оскільки становить 16,9 м.кв., замість передбачених 10,6 м.кв. (а.с. 53-62).

Судом першої інстанції вказаного висновку експерта не досліджено та не враховано зазначених у ньому обставин, зокрема щодо порушення відстаней, зазначених у пункті 2.8 Санітарних норм.

Суд першої інстанції не взяв до розгляду копії технічного паспорта вивіски нотаріуса № 421/04-02 від 27.11.2024, договору оренди від 12.10.2013 та фотознімків із зображенням сміттєвих контейнерів (поданих як доказ триваючого порушення); копії висновку експерта за результатами будівельно-технічного дослідження № Д21/2025 від 02.05.2025, оскільки вважав, що зазначені докази подані позивачем з порушенням установленого законом строку та частково з порушенням процедури подання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, отримавши відповідні документи, що були подані на обґрунтування позовних вимог, та не взявши їх до розгляду, допустив надмірний формалізм та, розглянувши справу за відсутності сторін, всупереч положенням частини п`ятої статті 12 ЦПК України, не роз`яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та не сприяв їм в реалізації прав, передбачених цим кодексом.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що відповідачі не надали до справи рішень виконавчого комітету чи інших дозвільних документів для розміщення спірних контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів. Зазначав, що місцевий суд не дослідив висновок експерта від 02.05.2025 № Д-21/2025 та не з`ясував зміст рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 147 від 17.09.2021, усупереч якого встановлені спірні смітники, і на яке міститься посилання у вказаному висновку експерта.

З метою встановлення фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, задля повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалою від 23.09.2025 витребувала від виконавчого комітету Ужгородської міської ради рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 147 від 17.09.2021 та додатки до нього (зокрема схему розміщення спірного майданчика з контейнерами для твердих побутових відходів), а також документи, що слугували підставою для прийняття такого рішення виконавчого комітету щодо спірного майданчика з контейнерами для твердих побутових відходів.

На виконання цієї ухвали, Ужгородською міською радою до суду надано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 147 від 17.09.2021, з пункту 1.2 якого слідує, що ТОВ «КООП Ужгородський ринок» було погоджено розміщення місця збору твердих побутових відходів закритого типу по вул. Фединця (площа 10,6 кв.м.) (а.с.197). Таке рішення було прийнято за зверненням правління Закарпатської облспоживспілки, яка просила надати дозвіл ТОВ «КООП Ужгородський ринок» на встановлення закритого металічного наземного модуля на 4 контейнери для твердих побутових відходів (а.с.198). До цього звернення було додано лише ескіз (графічне зображення) закритого металічного наземного модуля для сміття (а.с. 199).

При цьому Ужгородською міською радою не надано належних і допустимих доказів стосовно погодженого розміщення місця збору твердих побутових відходів закритого типу, зокрема конкретного місця розташування спірного майданчика, відстаней від нього до стін житлових та громадських будівель і споруд по вул. Фединця у м. Ужгороді.

Ужгородською міською радою не наведено доводів та не надано доказів того, що місце розташування контейнерного майданчика встановлювалося відповідною комісією за участю посадових осіб спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури і державної санітарно-епідеміологічної служби, а також представників балансоутримувача будинку та органу самоорганізації населення. Тобто Ужгородською міською радою, як і її виконавчим органом, не доведено наявність у даній справі виняткового випадку, передбаченого п. 2.10 Санітарних норм, щодо відсутності можливості дотримання відстаней, зазначених у пункті 2.8 Санітарних норм.

Також Ужгородською міською радою та виконавчим комітетом не надано до справи доказів на підтвердження збільшення площі місця збору твердих побутових відходів закритого типу, порівняно з установленою площею 10,6 м.кв. на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 417 від 17.09.2021. При цьому висновком експерта від 02.05.2025 № Д-21/2025, крім порушення відстаней пункту 2.8 Санітарних норм, встановлено, що площа місця збору твердих побутових відходів закритого типу не відповідає рішенню виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 417 від 17.09.2021, оскільки становить 16,9 м.кв., замість передбачених 10,6 м.кв.

Оцінюючи наявні у справі докази, судовою колегією встановлено, що на час постановлення оскаржуваного судового рішення, матеріалами справи підтверджено факт розміщення спірного контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів на відстані 5,8 м від стіни офісного приміщення, яке належить ОСОБА_1 , замість 20 м, які передбачено п. 2.8 Санітарних норм та п. 4.5 ДСТУ-Н Б Б.2.2-7:2013.

Водночас, на час розгляду справи апеляційним судом, встановлено та визнано позивачем та представниками відповідачів ту обставину, що спірний контейнерний майданчик було демонтовано 24.09.2025 (а.с. 168-175, 176-179).

Суб`єктом господарювання, що здійснює збирання та перевезення побутових відходів у м. Ужгороді є ТОВ «Аве Ужгород», що зокрема підтверджується рішенням виконкому Ужгородської міської ради від 15.10.2012 № 357 (https://rada-uzhgorod.gov.ua/uploads/old_docs/vykonkom/424_Pro_zmin_do_rish_vuk_357.pdf, https://ave.ua/storage/blog_documents/14/file/zmini-do-risennia-pro-viznannia-vikonavcia-misto.pdf, https://ave.ua/uploads/files/%D0%A0%D0%92%20489_1.pdf).

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції посилався на те, після засідання апеляційного суду, яке відбулося 23.09.2025, в якому витребувано від Ужгородської міської ради рішення виконкому щодо розміщення сміттєвих контейнерів, 24.09.2025 ТОВ «АВЕ Ужгород» за домовленістю з Ужгородською міською радою демонтувало спірний контейнерний майданчик та почало будівельні роботи по влаштуванню нового, ще більшого за площею місця для збору побутових відходів, що має повністю закрити фасад належного позивачу приміщення.

Позивач вказував, що представник ТОВ «Аве Ужгород» на місці робіт повідомив, що контейнерний майданчик буде розміщений згідно з позначеними червоною фарбою точками на бруківці.

На підтвердження цих обставин до справи було надано фотосвітлини стосовно демонтажу спірного контейнерного майданчика та виконання будівельних робіт зі спеціальною технікою на місці розташування спірних сміттєвих контейнерів та контейнерного майданчика поблизу входу до офісного приміщення ОСОБА_1 з боку вул. Фединця, 16 у м. Ужгороді (а.с. 168-169, 171-175, 177-179, кольорові фото приєднано в електронному вигляді до матеріалів справи в АСДС). Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25.09.2025 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову - заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» та Ужгородській міській раді проводити будь-які роботи по влаштуванню контейнерів для сміття та будівництву нового сміттєвого майданчика ближче ніж 20 м до стіни офісного приміщення, яке належить ОСОБА_1 (вхід з боку АДРЕСА_1 ) до завершення розгляду справи судом апеляційної інстанції.

В той же час, позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Також в судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Аве Ужгород» вказав, що Департаментом міського господарства ТОВ «Аве Ужгород» погоджено розміщення «екоострівця».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18)).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі N 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою принципу jura novit curia.

Згідно з принципом jura novit curia, суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) - Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Колегія суддів зауважує, що позовні вимоги у справі пов`язані з порушенням права власності позивача, яке пов`язане з правом на безпечне для життя і здоров`я довкілля, внаслідок розміщення спірного контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів з порушенням Санітарних норм, завдає шкоди майну позивача і погіршує екологічний стан навколо нього, порушуючи його конституційне право на безпечне середовище, а мета позивача спрямована на демонтування і перенесення (розміщення) контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів на відстань, яку передбачено Санітарними нормами.

За змістом частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Для захисту права власності особи в порядку частини другої статті 386 ЦК України суд повинен установити наявність реальної можливості порушення вказаного права в майбутньому внаслідок протиправного впливу іншої особи.

Встановивши обставину демонтажу спірного майданчика з контейнерами під час апеляційного розгляду справи, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідачів їх демонтувати задоволенню не підлягають.

Водночас апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що існує реальна можливість порушення права власності позивача ОСОБА_1 в майбутньому, яке пов`язане з правом на безпечне для життя і здоров`я довкілля внаслідок розміщення спірного контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів з порушенням відстаней, передбачених Санітарними нормами, що свідчить про обґрунтовані підстави передбачати можливість порушення його права власності і погіршення екологічного стану біля цієї власності, що порушує конституційне право позивача на безпечне середовище, внаслідок обґрунтованих підстав передбачати розміщення контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів усупереч вимог Санітарних норм.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Судова колегія зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що у справі відсутні докази порушення санітарних норм та водночас дійшов суперечливих висновків про те, що відповідачі не надали жодних документів, які б підтверджували погодження, правомірність або технічне обґрунтування розміщення контейнерів, а також відповідачі не довели правомірність розміщення контейнерного майданчика у безпосередній близькості до офісного приміщення позивача.

Місцевий суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не врахував та не дослідив наданий до справи в суді першої інстанції висновок експерта за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 02.05.2025 № Д-21/2025, не оцінив його та наявні у справі докази у їх сукупності, котрі давали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи, що вирішення питань поводження з побутовими відходами належить саме до відання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, беручи до уваги, що суб`єктом господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів є ТОВ «АВЕ Ужгород», а розміщення спірного контейнерного майданчика та контейнерів для твердих побутових відходів було погоджено ТОВ «КООП Ужгородський ринок», встановивши ту обставину, що розміщення такого майданчика з контейнерами для твердих побутових відходів не відповідало пункту 2.8 Санітарних норм у частині санітарних відстаней, з`ясувавши обставину здійснення демонтажу спірного майданчика з контейнерами під час апеляційного розгляду справи, судова колегія, враховуючи попередню поведінку відповідачів та їх дії при розгляді справи, встановивши наявність підстав передбачати реальну можливість порушення права власності позивача в майбутньому внаслідок розміщення контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів усупереч Санітарних норм, вчинення відповідачами дій, які можуть порушити право власності позивача, з урахуванням ч. 2 ст. 386 ЦК України, дійшла висновків про часткове задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ТОВ «АВЕ Ужгород», ТОВ «КООП Ужгородський ринок» при розміщенні контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів дотриматись відстані не менше ніж двадцять метрів від стіни офісного приміщення, яке належить ОСОБА_1 (вхід з боку вул. Фединця, 16 у м. Ужгороді).

За встановлених обставин демонтажу спірного контейнерного майданчика, враховуючи, що вирішення питань поводження з побутовими відходами належить саме до відання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, у задоволення решти вимог (в частині зобов`язання демонтувати контейнерний майданчик, а також у частині позовних вимог, звернутих до Ужгородської міської ради) слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1212,00 грн судового збору (а.с. 6), при поданні заяви про забезпечення позову в суді першої інстанції 606,00 грн судового збору (а.с. 7); за подання апеляційної скарги сплачено 1818 грн судового збору (а.с. 138) та при поданні заяви про забезпечення позову в суді апеляційної інстанції 606,00 грн. (а.с. 170), що загалом складає 4242,00 грн.

Судом першої інстанції у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.01.2025 було відмовлено і така ухвали в апеляційному порядку не оскаржувалась, відтак підстав для стягнення на користь позивача судового збору за подання такої заяви - немає.

Беручи до уваги сплату судового збору позивачем за мінімальними ставками, з урахуванням положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, судовий збір в сумі 3636 грн слід стягнути на користь позивача з виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», Товариства з обмеженою відповідальністю «КООП Ужгородський ринок» з кожного по 1212 гривень.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належним йому офісним приміщення у м. Ужгород, площа Корятовича, будинок 17 приміщення 8, та прибудинковою територією.

Зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», Товариство з обмеженою відповідальністю «КООП Ужгородський ринок» при розміщенні контейнерного майданчика та сміттєвих контейнерів дотриматись відстані не менше ніж двадцять метрів від стіни офісного приміщення у м. Ужгород, площа Корятовича, будинок 17 приміщення 8, яке належить ОСОБА_1 (вхід з боку вул. Фединця, 16 у м. Ужгороді).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород», Товариства з обмеженою відповідальністю «КООП Ужгородський ринок» по 1212 гривень судового збору з кожного.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

Виконавчий комітет Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ).

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» (88000, м. Ужгород, Православна набережна, 7, ).

Ужгородська міська рада (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ).

Товариство з обмеженою відповідальністю «КООП Ужгородський ринок» (88000, м. Ужгород, пл. Корятовича, 19, ).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2025 року.

Головуюча: Судді: