Рішення

Іменем України

22 грудня 2025 року місто Чернігів

Справа №751/6835/24

Провадження №2/751/118/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Стрижак В. П.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

відповідач ОСОБА_1

представники позивача Німченко Анастасія Русланівна, Морозова Вікторія Валеріївна

представники відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CCNG-630240818 від 18.12.2014 у сумі 42 139,31 грн, а також понесених судових витрат (а.с.2-5).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2014 між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне обслуговування фізичних осіб №CCNG-630240818 від 18.12.2014, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 75 000 грн, який зобов`язався повернути в строк до 18.12.2016, сплативши проценти за користування кредитними коштами в розмірі 36%. 17.05.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» укладено договір №2, відповідно до умов якого АТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ФК «Флексіс» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №CCNG-630240818 від 18.12.2014, боржником по якому є ОСОБА_1 . Надалі відповідно до договору №18-05/2021 ТОВ «ФК «Флексіс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, де боржником є ОСОБА_1 . Крім того, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Коллект центр». Однак відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, внаслідок чого заборгованість по кредитному договору становить 42 139,31 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 15.08.2024 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача подані письмові пояснення (т.1 а.с.97-98, 215-216), відповідно до яких відповідач не визнає позовні вимоги, адже вони є необґрунтованими та не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами. Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки кредит отримано 18.12.2014, з позовом позивач звернувся 22.07.2024, а тому просить застосувати строк позовної давності. Крім того, матеріали справи не містять акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в додатку №2 до договору факторингу від 17.05.2021, підпис якого відповідно до умов п.2.3 вказаного договору здійснюється в дату повної оплати фактором ціни прав вимоги.

Представником позивача подано відповідь на відзив (т.1 а.с.107-108) та письмові пояснення (т.1 а.с.222-223, т.2 а.с.19-20), де зазначено, що з виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 18.12.2014 до 17.02.2020 відповідач користувався карткою, знімав кошти та погашав заборгованість за кредитним договором. Дата останньої операції з погашення заборгованості за кредитним договором відбулась 10.02.2020. Крім того, перебіг строків позовної давності було зупинено з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. За вказаних обставин строки позовної давності не пропущені. Оскільки жодна зі сторін не мала бажання розірвати даний договір, зважаючи на те, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, договір був неодноразово продовженим. Заборгованість була нарахована за періоди з 18.12.2014 року до 17.05.2021. ТОВ «Коллект центр» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного договору про відступлення права вимоги. Крім того, прив`язку моменту набуття прав вимоги здійснено відповідно до п. 2.3 договору факторингу №2 саме до оплати ціни прав вимоги, відтак набуття прав вимоги новим кредитором, яким у даному випадку є ТОВ «ФК «Флексіс», відбулось в дату повної (остаточної) оплати за договором факторингу №2 від 17.05.2021. До позовної заяви додано платіжне доручення №253 від 17.05.2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» здійснило переказ грошових коштів у сумі 16 500 000,00 грн на рахунок АТ «Альфа- Банк» та відповідно з 17.05.2021 набуло права вимоги за всіма кредитними договорами, інформація щодо яких наявна в реєстрі боржників. Крім того, представник позивача звернув увагу на те, що після січня 2020 року позичальником не вносились кошти на рахунок. Проте, в колонках «Прострочене тіло/сплачено в поточний період», «Відсотки за користування кредитом/Сплачено в поточний період», «Тіло кредиту/Сплачено в поточний період», «Овердрафт/Несанкціонована заборгованість» вбачаються платежі із лютого 2020 року по травень 2021. Вищезазначені колонки «сплачено в поточний період» фактично відображають не сплачені кошти безпосередньо відповідачем, а зарахування коштів (списання) кредитором. Договором передбачено, що підписанням цього додатку клієнт доручив банку щомісячно в останній день розрахункового періоду в порядку договірного списання здійснювати списання сум грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , в розмірах необхідних для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток. Також, зазначила, що сума боргу у розмірі 6 327,51 грн складається із 5 527,51 грн (заборгованість за відсотками на кінець періоду) та із суми 800,00 грн (штраф на кінець періоду). Тобто, сума боргу у розмірі 6 327,51 грн фактично є сумою боргу за відсотками та штрафами, а не лише за штрафом як зазначено в додатку №1-1 до договору факторингу №2.

Ухвалою суду від 26.11.2024 зупинено провадження у справі до закінчення проходження ОСОБА_1 військової служби у складі Збройних Сил України.

Згідно розпорядження №33 від 29.05.2025 проведено повторний автоматизований розподіл даної справи. Головуючим по справі обрано суддю Маслюк Н.В.

Ухвалою суду від 30.05.2025 поновлено провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 17.07.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку із клопотанням представника відповідача.

Ухвалою суду від 27.08.2025 у справі оголошено перерву для витребування доказів.

Ухвалою суду від 19.09.2025 оголошено по справі перерву за клопотанням представника позивача.

Протокольною ухвалою суду від 09.10.2025 оголошено у справі перерву за клопотанням представника позивача для надання додаткових відомостей.

Ухвалою суду від 11.11.2025 за клопотанням представник позивача у справі продовжено перерву.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, відповіді на відзив, письмових поясненнях, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, тому договір неодноразово був продовжений. Заборгованість нарахована за періоди з 18.12.2014 до 17.05.2021 (до відступлення права вимоги). Крім того, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості містить додатково нарахування 3% річних та інфляційних збитків, проведених на підставі ст. 625 ЦК України за період з 18.05.2021 (дати набуття права вимоги) до 23.02.2022 включно (по дату застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України), що також повністю відповідає вимогам чинного законодавства України і підлягає стягненню з відповідача (т.1 а.с.97-98, 153-154)

Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлені, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність відповідача та його представника на підставі наявних у справі доказах.

Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 17.12.2025 оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 22.12.2025 о 13 год 50 хв.

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

18.12.2014 ОСОБА_1 подав ПАТ «Альфа-Банк» анкету-заяву про акцепт на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», відповідно до якої відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії в сумі 75 000,00 грн (т.1 а.с.4).

Пунктом 4.2 додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 0,01% річних.

Умови кредитування зазначені в довідці, яка підписана сторонами, відповідно яких строк дії картки 2 роки з можливістю перевипуску за умови дотримання клієнтом умов договору; строк дії кредитної лінії 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору (т.1 а.с.5зв).

Одночасно 18.12.2014 між ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630240818.111 (т.1 а.с.5).

З виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 18.12.2014 до 17.02.2020 ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, знімав їх та погашав заборгованість за кредитним договором. Дата останньої операції шляхом поповнення рахунку на суму 3 000,00 грн відбулась 10.02.2020 (т.1 а.с.6-31).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом на 17.05.2021 та детального розрахунку за весь період заборгованості борг становить 39 184,33 грн, яка складається із основної суми кредиту 32 856,82 грн (32 253,99+602,83), відсотків 5 527,51 грн, пені 800,00 грн (т.1 а.с.32, 185, 185-206).

17.05.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» укладено договір факторингу №2, відповідно до якого АТ «Альфа Банк» передало ТОВ «ФК «Флексіс» належні права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №CCNG-630240818 від 18.12.2014 (т.1 а.с.35-37, 38-39, 40).

Згідно додатку №1-1 до договору факторингу №2 від 17.05.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 (проценти, комісія та тіло кредиту станом на дату укладення договору, з урахуванням пені/штрафу/неустойки) становить 39 184,33 грн (т.1 а.с.38зв-39).

18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Флексіс» передало належні права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №CCNG-630240818 від 18.12.2014 (т.1 а.с.41-49).

Згідно додатку 1-1 до договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 (проценти, комісія та тіло кредиту станом на дату укладення договору, з урахуванням пені/штрафу/неустойки) становить 39 184,33 грн та складається із загальної суми заборгованості, без урахування пені/штрафу/неустойки - 32 856,82 грн, пеня/штраф/неустойка - 6 327,51 грн (т.1 а.с.45зв-49).

Також 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/23, відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №CCNG-630240818 від 18.12.2014 (т.1 а.с.50-55).

Згідно розрахунку заборгованість за кредитом станом на 10.01.2023 та 10.07.2024 становить 42 139,31 грн, яка складається із основної суми кредиту 32 856,82 грн, пені 6 327,51 грн, 3% річних 761,55 грн, інфляційних збитків 2 193,43 грн (т.1 а.с.33-34,55).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кредитний договір №CCNG-630240818 від 18.12.2014 укладено в письмовій формі, підписаний сторонами. Підписуючи вказаний договір ОСОБА_1 прийняв пропозицію банку на оформлення картки «Максимум» і йому зрозумілі та не потребується додаткового тлумачення всіх умов договору, в тому числі отримання та обслуговування картки.

На виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Договори факторингу (відступлення права вимоги) у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо того, що матеріали справи не містять акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в додатку №2 до договору факторингу від 17.05.2021, підпис якого відповідно до умов п.2.3 вказаного договору здійснюється в дату повної оплати фактором ціни прав вимоги.

Пунктом 2.1 договору факторингу № 2 передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників (які надалі, в залежності від контексту. іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимоги фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між клієнтом та боржниками, перелік яких міститься в додатку 1-1 до договору, в силу чого до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, в тому числі, але не виключно, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Відповідно до п. 2.3 зазначеного договору право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги, відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. цього договору Сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників за формою, встановленою у додатку № 2 до цього договору.

Пунктом 4.2 договору факторингу передбачено, що фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 16 500 000,00 грн, шляхом перерахування на рахунок клієнта № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Отже, з вищезазначених положень договору вбачається, що прив`язку моменту набуття прав вимоги здійснено саме до оплати ціни прав вимоги, відтак набуття прав вимоги новим кредитором, яким у даному випадку є ТОВ «ФК «Флексіс», відбулось в дату повної (остаточної) оплати за договором факторингу 2 від 17.05.2021.

Відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які б спростували або поставили під сумнів правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15 спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду).

Не надано відповідачем доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Після відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови кредитного договору №CCNG-630240818 від 18.12.2014, внаслідок чого у позивача виникло право на нарахування відповідачу заборгованості за кредитним договором, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32 856,82 грн та відсотків в розмірі 5 527,51 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 761,55 грн та інфляційних збитків - 2 193,43 грн за період з 18.05.2021 до 23.02.2022 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 800,00 грн пені, яка нарахована станом на 17.05.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно положень пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20.03.2019 до 23.02.2022 та з 25.11.2020 до 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25.03.2020 № 338, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928).

Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 12.03.2020 і на період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 800,00 грн, яка нарахована станом на 17.05.2021 є необґрунтованою та не відповідає приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягає.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги, а тому вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в сумі 41 339 грн 31 коп, яка складається із заборгованості за кредитом - 32 856 грн 82 коп, заборгованості за відсотками 5 527 грн 51 коп, 3 % річних 761 грн 55 коп, інфляційних - 2 193 грн 43 коп.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно умов договору строк дії кредитної лінії 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору.

Відповідно виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості у період з 18.12.2014 до 17.02.2020 відповідач користувався кредитним коштами. Дата останньої операції з погашення заборгованості за кредитним договором відбулась 10.02.2020.

Таким чином, право вимоги кредитора було порушене саме з 10.02.2020 (дати останнього платежу), оскільки з цього моменту відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, а тому відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності у даному випадку розпочався з 11.02.2020 (наступного дня після останнього платежу).

Позовна заява була подана до суду 22.07.2024, що підтверджується штемпелем на конверті (а.с.65).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд з цим, у відповідності до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє до цього часу.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Отже, станом на момент подання позову (22.07.2024) позовна давність не сплила, оскільки відповідач користувався кредитними коштами, останній платіж здійснив 10.02.2020, під час дії карантину позовна давність була продовжена до 30 червня 2023 року, при цьому до даного часу у країні діє воєнним стан, а тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн (т.1 а.с.1).

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 2 970,51 грн (41 339,31х3028/42139,31).

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 і № 922/2685/19 вказував на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року, який укладений між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (т.1 а.с.59зв-60), заявки на надання юридичної допомоги №15 від 01.07.2024 (т.1 а.с.63), витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 на загальну суму 13 000,00 грн (т.1 а.с.64).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц, від 01.09.2022 у справі № 640/16093/21.

З урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт на підготовку позову, відповіді на відзив, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн є явно завищеною і непропорційною до предмета спору та ціни позову.

У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обґрунтованості та пропорційності, часткового задоволення позову, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 13 000 грн до 6 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 41 339 (сорок одну тисячі триста тридцять дев`ять) грн 31 коп заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №CCNG-630240818 від 18.12.2014, яка складається із заборгованості за кредитом - 32 856 грн 82 коп, заборгованості за відсотками 5 527 грн 51 коп, 3 % річних 761 грн 55 коп, інфляційних - 2 193 грн 43 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2 970 грн 51 коп судового збору, 6 000 грн 00 коп витрат на правничу допомогу, що загалом становить 8 970 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 51 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст постанови суду складено 22.12.2025.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: 01133, м. Київ вул. Мечнікова, буд.3 оф.306, )

Відповідач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя Н. В. Маслюк