ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9772/25 Справа № 303/4355/24 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року, ухвалене суддею Мазуренко В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якій просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина з березня 2024 року проживає з позивачем. Відповідачка проживає поза межами України та не бажає приймати участь в утриманні дитини. Позивач повністю утримує сина, здійснює належний догляд, виховання, позивач уклав декларацію з сімейним лікарем педіатром, створив належні умови для проживання та розвитку сина, який окрім іншого, відвідує дитячий садочок. Відповідач неналежним чином виконує батьківські обов`язки, не вчиняла дій для нормального розвитку дитини. Дитина, лише почавши проживати з батьком, перестала носити підгузки, почав користуватися вбиральнею, розпочав їсти кашу, картопляне пюре, рагу, в той час як відповідач не вводила це в раціон дитини. Під час проживання дитини з відповідачкою дитина захворіла на паразитарне захворювання, наслідки чого долаються під час проживання дитини з батьком. Вважає, що проживання дитини з батьком краще впливає на виховання та розвиток дитини. Тому просив визначити місце проживання дитини з ним.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації у 2022 році ОСОБА_2 з дитиною виїхала з країни для забезпечення сприятливих умов для розвитку дитини, виїхала до Грецької Республіки. Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 з 2022 року проходив службу в ЗСУ, у позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 почали виникати конфлікти з ОСОБА_1 через непорозуміння та розбіжності щодо виховання дитини. Батьку перешкоди в спілкуванні з дитиною не чинились. У березні 2024р. батько приїхав до Грецької Республіки та проводив час разом з сином. ІНФОРМАЦІЯ_2 під час відсутності матері, батько забрав дитину та привіз до України. При цьому протиправно забрав документи сина. Батько дитини не здійснює належного догляду за сином, не дбає про його розвиток, дитина не відвідує садочок та весь час з батьком у небезпечних умовах. Відповідач за зустрічним позовом чинить перешкоди матері у спілкуванні з дитиною. Звертає увагу, що ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності, у нього з 2020 року трапляються раптові м`язові спазми, судоми, втрати чутливості, у зв`язку з чим вважає неможливим проживання дитини з батьком.

На підставі наведеного, просила визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку ОСОБА_3 щомісячно., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з наданням професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зачепіло З.Я., посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що протягом 11 років вони з ОСОБА_1 перебували у фактичних відносинах без реєстрації шлюбу. Від даного союзу у пари народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні ОСОБА_2 була вимушена разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення сприятливих умов для розвитку дитини та особистої безпеки, виїхати в безпечне місце у Грецьку Республіку та 18.08.2022 року оформила тимчасовий захист, що підтверджується нотаріально засвідченою копією посвідчення тимчасового захисту НОМЕР_1 від 18.05.2022 р.

Одразу після переїзду ОСОБА_2 з сином до Грецької Республіки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли непорозуміння та розбіжності щодо виховання дитини. ОСОБА_1 не заперечував, щоб його син разом із матір`ю проживав за кордоном поки іде війна.

У березні 2024 року за домовленістю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,батько дитини приїхав до Грецької Республіки де проводив час з сином. ОСОБА_2 не перешкоджала участі батька в житті сина.

29 березня 2024 року ОСОБА_2 була відсутня за місцем проживання. У цей час, малолітній син проводив час з батьком, який зловживаючи довірою матері, без згоди спланував свій намір, разом з дитиною незаконно, протиправно забрав документи сина, та фактично викрав малолітнього сина у матері, у зв`язку з чим мати була вимушена звернутись в Національну поліцію із відповідною заявою.

Тим самим ОСОБА_1 наражає дитину на серйозну небезпеку, оскільки незаконно вивіз його до України, де триває повномасштабна війна.

Посилається, що ОСОБА_1 не може забезпечити малолітньому сину турботу та розвиток, так як має ІІ групу інвалідності. З 2020 року у ОСОБА_1 почали з`являтись раптові часті м`язові спазми, які супроводжувались яскраво вираженою ниючого біллю, яка проявлялась з області грудного відділу, знерухомленням тіла, судомами, поштовхами з подальшим ослабленням, втратою чутливості. У результаті чого, він не може повноцінно контролювати свою поведінку і тим більше здійснювати виховання сина і дбати про його благополуччя. Такий стан може спричинити страх, стрес, та тривогу у дитини, що у подальшому може негативно відобразитись на психоемоційну здоров`ї дитини та її нормальному розвитку.

Зазначає, що вона має належні матеріально-побутові умови для дитини. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання та розвитку відповідно до її вікових потреб. Вона проживає на території Грецької Республіки. З метою забезпечення життєвих потреб та розвитку малолітньої дитини, офіційно працевлаштувалась у компанії GK КСЕНОДОХІАКІ ТОВ, що підтверджується копією документів в матеріалах справи.

ОСОБА_1 не надав достатніх доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. Тому наполягає, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатися з матір`ю в Грецькій Республіці. Проживання дитини у м. Кривий Ріг, яке систематично зазнає ракетних обстрілів з боку російської федерації, є реальним ризиком для життя та здоров`я психоемоційного стану дитини, що унеможливлює визнання такого місця безпечним для її проживання.

Також зазначає, що твердження ОСОБА_1 у позовній заяві щодо способу харчування дитини, користування туалетом чи носіння підгузків є недоречним та хибним. ОСОБА_2 забезпечувала дитині належні умови проживання, розвитку та догляду за нею. Факт того, що дитина почала вживати певні продукти або користуватися туалетом саме під час перебування з батьком, не може свідчити про недбале ставлення матері до виховання, а лише про поступовий розвиток дитини відповідно до віку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравинська Ю.В., посилаючись на те, що судження та доводи апеляційної скарги жодним чином не підтверджуються та спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кравинську Ю.В., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржуване рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

За обставин цієї справи сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 51 т. 1), є особою, якій визначено ІІІ групу інвалідності (а.с. 18 т. 1), працевлаштований та отримує дохід (а.с. 20, т. 1), станом на 06.02.2024 року перебував на військовій службі в ЗСУ (а.с. 42, 43-46 т. 1), перераховував кошти ОСОБА_2 в період проживання дитини з нею (а.с. 22-36 т. 1)

З 23.09.2024 року ОСОБА_1 працює водієм автотранспортних засобів.

ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_2 (а.с. 87 т. 1).

ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 проживали в Грецькій Республіці, дата оформлення тимчасового захисту 18.05.2022 року (а.с. 91,92,93,94,35 т. 1).

З 13.05.2024 року ОСОБА_2 працювала в Грецькій Республіці у GK Ксенодохіакі ТОВ (а.с. 96 т. 1).

Станом на 29.04. 2024 року ОСОБА_1 проживав разом з малолітнім ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 (а.с. 17 т. 1). З 05.09.2024 року ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 проживають у АДРЕСА_1 . Квартира за вказаною адресою перебуває у спільній сумісній власності, одним з власників є ОСОБА_4 .

На малолітню дитину ОСОБА_3 батьком ОСОБА_1 укладена декларація з лікарем (а.с. 19 т. 1).

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звертався з дитиною до лікаря з приводу скарг у дитини на біль в животі, сонливість, скарги протягом 2-х тижнів, останні два роки проживав в Греції, де харчувався переважно морепродуктами. Діагноз попередній Опістороз. (а.с. 47-51 т. 1)

З 02.09.2024 року ОСОБА_3 зараховано до дитячого садочка ясла № НОМЕР_2 у м. Кривому Розі.

Відповідно висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням Покровської районної у місті ради від 20.11.2024 року №1062, виконком Покровської у місті ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 133-134 т. 1)

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у справі з батьком, суд першої інстанції, врахувавши характеризуючи матеріали на батьків дитини, пояснення свідків, які негативно охарактеризували відповідача (матір), ставлення батька та матері до дитини, ті обставини та причини за яких дитина потрапила до батька, та потребувала лікування в той час, врахувавши як позитивно зарекомендував себе батько по відношенню до дитини за час проживання їх разом, також врахувавши висновок органу та опіки, який вважає доцільним проживання дитини з батьком, що більш року дитина проживає з батьком, відвідує дитячий садочок за місцем проживання, матір навідує дитину за місцем проживання, дійшов висновку, що наразі в інтересах дитини доцільніше проживання дитини з батьком (з яким вона фактично проживає), щоб не травмувати дитину, не змінювати уклад та спосіб життя, що склався. Тому вважав необхідним задовольнити первісний позов, визначивши місце проживання дитини з позивачем, зустрічний позов залишити без задоволення.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19.

У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, батьком і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини.

Дитина наразі постійно проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Хлопчик забезпечений повністю усім необхідним, має належний догляд, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини доцільно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким визначено доцільність проживання дитини з батьком, є достатньо обґрунтованим.

У вказаному висновку зазначено, що за місцем проживання ОСОБА_1 створені належні умови для проживання дитини: у дитини є окрема кімната, окреме місце для сну, куточок для гри, одяг та взуття згідно віку та сезону. ОСОБА_1 працює водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_5 , за місцем роботи характеризується позитивно.

За встановлених в суді апеляційної інстанції обставин слідує, що як мати так і батько дитини небайдужі до дитини, ставляться до нього добре, дбають про нього, його розвиток.

Натомість, враховуючи, що дитина проживає з батьком більше року, відвідує садочок, добре харчується, апеляційний суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини.

При цьому, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_1 , як батько малолітньої дитини, має відносно сина такі ж права як і ОСОБА_2 , тому доводи ОСОБА_2 про викрадення дитини батьком колегією суддів не приймаються. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

Посилання ОСОБА_2 на введення воєнного стану в Україні у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та наявність кращих умов для проживання дитини з нею у Грецькій Республіці колегія суддів, з огляду на обставини, встановлені під час розгляду даної справи, прийняти не може, оскільки визначення місця проживання дитини з батьком відповідає кращим інтересах дитини. В Україні працюють шкоди та дитячі садочки, учбові заклади та гуртки для дітей, повноцінно забезпечена діяльність усіх органів і установ на підконтрольній Україні території, зокрема і м. Кривий Ріг за місцем проживання позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у достатньому обсязі характер спірних правовідносин та визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, а тому прийшов до вірного висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: