Провадження № 2/761/9411/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

23 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва ід головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі: Каніковському Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (як орган опіки та піклування) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні й визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначити його участь у вихованні дитини шляхом затвердження графіку побачень та спілкування з малолітньою донькою.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 14.08.2025 р., обґрунтовано тим, що з 23.07.2016 р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . Від укладення шлюбу сторони проживали у квартирі матері позивача в АДРЕСА_1 . З початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну сторони переїхали до міста Львова. З 01.09.2022 р. подружжя припинило спільне проживання, при цьому донька ОСОБА_4 залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення спільного проживання відповідачка протягом тривалого часу чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною. У зв?язку з цим 23.12.2022 р. Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування прийняла розпорядження № 419, яким встановила час зустрічей позивача з донькою ОСОБА_3 та зобов`язала відповідачку не чинити перешкод в зустрічах батька з донькою. Проте, без погодження з позивачем та без його повідомлення, 28.12.2022 р. відповідачка виїхала разом з дитиною з України, припинила відповідати на телефонні дзвінки позивача, його смс, повідомлення у месенджерах, електронні листи, чим повністю ізолювала дитину від спілкування з ним. Позивач з часу припинення спільного проживання добровільно виконує свої аліментні зобов`язання, щомісяця переказуючи кошти на банківський рахунок відповідачки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.08.2025 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2025 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 23.12.2025 року, не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідачки про розгляд справи.

Так, у призначені судові засідання 04.12.2025 р. та 23.12.2025 р. відповідачка не з`явилася, поштові відправлені, направлені на її адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик відповідача у судове засідання.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (як орган опіки та піклування) 12.11.2025 р. подала клопотання, до якого долучила лист за підписом заступника голови Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому повідомляється про неможливість надати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору, зважаючи на фактичну відсутність дитини та її батьків на території Шевченківського району м. Києва, просив прийняти рішення на підставі наявних доказів та в інтересах малолітньої дитини. В судове засідання, призначене на 23.12.2025 року, не з`явилась, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає за можливим заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, з 23.07.2016 р. ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . Від укладення шлюбу сторони проживали у квартирі матері позивача. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну сторони переїхали до міста Львова. З 01.09.2022 р. подружжя припинило спільне проживання, при цьому донька ОСОБА_4 залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року шлюб між подружжям було розірвано. За заявою ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 чинила йому перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною, 23.12.2022 р. Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування прийняла розпорядження № 419, яким встановила час зустрічей позивача з донькою ОСОБА_3 та зобов`язала відповідачку не чинити перешкод в зустрічах батька з донькою.

Проте відповідачка не виконала вказане рішення орган опіки та піклування, а позивач протягом тривалого часу не може з нею зв?язатися та не може брати участь у вихованні дитини.

Оскільки з місця проживання відповідачка виїхала, позивач вживав заходів з розшуку дитини. Для цього він звертався до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та до Відділу поліції № 2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області (Сихів) з заявою про розшук дитини.

Разом з тим, як слідує з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України N?19/86064-25-Вих від 31.10.2025 р., наданого на ухвалу суду, відповідачка 28.12.2022 р. виїхала разом з дитиною ОСОБА_3 за межі України, згодом 06.07.2023 р. в`їхала в Україну та 21.07.2023 р. виїхала з України, 04.07.2024 знов в`їхала в Україну та 17.07.2024 знов виїхала з України, 02.07.2025 знов в`їхала в Україну та 15.07.2025 знов виїхала з України.

Належність відповідачці номеру телефону НОМЕР_1 та електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується її повідомленням від 24.01.2023 р., надісланим відповідачкою на адресу Службі у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

Судом досліджене листування позивача та відповідачки, взято до уваги відсутність будь-яких відповідей від відповідачки на повідомлення позивача у месенджерах WhatsApp та Viber, а також на його електронні листи щодо прохань про спілкування з дитиною та зустріч з нею.

Також суд враховує інформацію, надану ПрАТ «КИЇВСТАР» у листі N?32070/01 від 20.10.2025 р., відповідно до якої абонентський номер НОМЕР_1 протягом 2023-2025 років є активним, за ним надаються послуги, зокрема з передачі даних через Інтернет та/або GPRS і здійснюється обслуговування в Україні, Чехії, Франції, Польщі, Угорщині та Швейцарії.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка перешкоджає позивачу у здійсненні ним своїх батьківських прав та обов?язків.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

Частинами другою та третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття ж 159 Сімейного кодексу України вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини та дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 577/3476/19 (провадження № 61-5283св20), від 17 червня 2020 року у справі № 522/9916/17 (провадження № 61-15089св19) та від 26 листопада 2018 року у справі № 718/337/17 (провадження № 61-28713св18).

При цьому, визначаючи порядок побачень дітей з батьками суди повинні враховувати, що при наявності конфлікту між батьками та неможливістю самостійно дійти згоди у вихованні дітей, доцільно проводити зустрічі без присутності того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки такі особисті конфліктні не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив (висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі N? 753/15487/18 (провадження N? 61-18994св19).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В той же час ч.8 ст. 7 СК України передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналогічні за змістом положення містяться в Конвенції про права дитини, а також в судовій практиці ЄСПЛ.

Із змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року убачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції).

Стаття 16 Конвенції вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Таким чином, слід забезпечити баланс між інтересами дитини та правом батька спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22), передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

Судом встановлено, що між батьками малолітньої дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З наданих доказів, суд приходить до висновку, що між колишнім подружжям склалися неприязні відносини та відсутнє порозуміння, що вплинуло на припинення спілкування дитини з батьком (позивачем) поза його волею.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Позивач ОСОБА_1 , будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею необхідно враховувати: інтереси дитини, її малолітній вік, стан здоров`я дитини, як психологічний, так і фізичний, її режим дня, поведінку кожного з батьків, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком.

Суд вважає, що раптовий відрив дитини від одного із батьків може зашкодити інтересам дитини та її психологічному стану.

У зв`язку з існуванням спору між сторонами та відсутності протягом тривалого часу побачень батька й дитини, - між позивачем і дитиною втрачено сталий психологічний зв`язок, так як дитина тривалий час проживає з матір`ю та позбавлена нормального й повноцінного спілкування з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прихильності доньки до батька.

З огляду на наведене, суд вважає виваженими вимоги позивача про необхідність визначення адаптивного періоду, на один місяць, для спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 у присутності матері дитини, оскільки тривале перебування такої дитини із батьком (без присутності матері) може завдати психологічного стресу для дитини.

Адаптивний період участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею (у присутності матері) повною мірою відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини.

Також, суд наголошує на тому, що для встановлення психологічного контакту між батьком та донькою необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері, які сприятимуть такому. Подібний висновок підтримано Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі №759/4616/19-ц.

Обом сторонам, які перш за все є батьками їхньої спільної дитини, слід навчитися комунікувати між собою для налагодження їх відносин, щоб у майбутньому вони мали змогу вирішувати спільні питання, які виникатимуть та стосуватимуться виховання їхньої спільної доньки. Тільки у разі досягнення спільного консенсусу всі подальші дії як батька, так і матері, здорові відносини між ними, будуть сприяти нормальному розвитку дитини, її ментальному здоров`ю, відповідатиме її якнайкращим інтересам. Вплив батьків на дитину шляхом формування негативного образу батька чи матері в її очах може вплинути на їх безпосередній контакт із дитиною, що є неприпустимим у відносинах «батьки-діти» та жодним чином не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 р. у справі № 753/7011/23).

Зважаючи на вказане та враховуючи вік дитини, із дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, шляхом встановлення графіку участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд вважає виваженим графік, викладений у прохальній частині позовної заяви, і таким, що не порушує нормального режиму навчання та дозвілля дитини.

Спосіб спілкування з дитиною та участі позивача у її вихованні, на думку суду, якщо розглянути проблему, що існує у колишнього подружжя та їх спільної дитини більш широко, покликаний забезпечити врегулювання проблем у взаємостосунках між батьками та дитиною та забезпечити вирішення проблеми у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками за неможливості виховання у повноцінній сім`ї, що відповідно буде належними передумовами для її розвитку, формування особистості, тощо та забезпечить її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті, особливо у малолітньому, неповнолітньому віці кожної особистості.

Суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis п.23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»).

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 133,141,223,258-261,263-268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні й визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною- задовольнити в повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначити ОСОБА_1 участь у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом затвердження наступного графіку побачень та спілкування зі своєю малолітньою донькою:

- систематичного побачення кожну неділю з 14-00 годин до 19-00 годин у громадських місцях та/або за місцем проживання батька без присутності матері дитини - ОСОБА_2 . Початок побачень батька з донькою відбувається за місцем проживання дитини. Мати ОСОБА_2 має одягнути дитину для цього відповідно до пори року та погоди;

- за наявності можливості, у вільний від навчання та занять час, вільне та безперешкодне спілкування ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку (в тому числі засобами відеозв`язку) та/або через мережу «Інтернет», зокрема з використанням месенджерів: WhatsApp, Viber, Skype, Telegram тощо, за ініціативою доньки - ОСОБА_3 без обмеження часу та тривалості спілкування, а за ініціативою батька - щоденно з 08.00 год. до 21.00 год. (за часом місця перебування дитини) тривалістю спілкування протягом однієї години без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;

- щорічного спільного відпочинку батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 без присутності матері дитини протягом 15 (п`ятнадцять) днів поспіль (з ночівлею за місцем проживання/ перебування батька) у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку, з правом батька виїжджати разом з дитиною за кордон на спільний відпочинок;

- щорічного святкування у святкові дні, зокрема 16 лютого кожного року в день народження дитини, на День Святого Миколая , у православне Різдво, на Новий рік з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності матері дитини;

- зобов`язання ОСОБА_2 повідомляти засобами телефонного зв?язку або через месенджери на номер НОМЕР_2 про наявність об`єктивних причин (хвороба тощо), які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку зустрічей батька - ОСОБА_1 - з дитиною - ОСОБА_3 - не пізніше, ніж за одну добу до зустрічі батька з донькою;

- у випадку хвороби дитини ОСОБА_3 , надати право ОСОБА_1 відвідати дитину по місцю її проживання/ перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю ОСОБА_2 час.

Протягом одного місяця адаптивного періоду, який обраховується з дня набрання цим рішенням законної сили, спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 може відбуватися в присутності ОСОБА_2 .

У період воєнного стану в Україні та/або перебування дитини ОСОБА_3 у цей час за кордоном зобов`язати ОСОБА_2 організовувати спілкування малолітньої доньки ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_1 - щонеділі з 15-00 до 16-00 за Київським часом протягом не менше 60 хвилин на день з використанням Інтернет-месенджера WhatsApp (а у разі неможливості використання цього месенджера - за допомогою Viber, Signal, Telegram або іншим месенджером, через який доступний відеозв?язок) за номером матері дитини +63. При цьому відповідачка повинна забезпечити наявність інтернет з`єднання, перебування дитини у цей час поряд з терміналом зв?язку (телефоном), прийняти вхідний дзвінок від батька дитини - ОСОБА_1 - та надати можливість вільного спілкування дитини ОСОБА_3 з її батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 э.

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (як орган опіки та піклування), , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Шевченка, б. 26/4.

Суддя Ю.О. Матвєєва

23 грудня 2025 року