Справа №: 398/5777/25
провадження №: 2/398/3381/25
"23" грудня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Молонової Ю.В., при секретарі Борозні Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
05.09.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування своїх вимог зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця позивачі та відповідач. Позивачі спадщину прийняли та 18.06.2025 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частку квартири кожна. В той же час нотаріусом відмовлено позивачам у оформленні на них 1/3 частки квартири у зв`язку з тим, що на час смерті спадкодавця з ним була зареєстрована за однією адресою відповідач ОСОБА_4 , яка є його донькою та спадкоємцем першої черги. З огляду на викладене вважається, що спадщина прийнята трьома спадкоємцями. В той же час відповідач, хоча і була зареєстрована в квартирі спадкодавця, однак фактично не проживала з січня 2007 року. Більш того в 2019 році відповідач виїхала до Російської Федерації, де отримала громадянство РФ та проживає по цей час. Оскільки відповідач на час смерті батька з ним не проживала, а також в установлений законом строк для прийняття спадщини не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то вона є такою, що спадщину не прийняла. Таким чином, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, є позивачі. Встановлення факту не проживання відповідача є умовою для вирішення спадкового спору, вирішити який в позасудовому порядку не представляється можливим. Просили визнати за позивачами право власності кожній по 1/6 частину квартири по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді від 27.10.2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у визначений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не подала.
Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Судом встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2025, Школа О.М. приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області, відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири після смерті їх батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки ОСОБА_6 (донька), була зареєстрована із спадкодавцем на момент його смерті, тобто вона фактично прийняла спадщину, заяв про відмову від прийняття спадщини від неї не надходило (а.с.9).
Відповідно до копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.06.2025, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна ОСОБА_5 , 1968 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 1/3 частці квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11-12).
Згідно з копією Свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2008, видного Олександрійською міською радою, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_5 (а.с.14, 16).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 (а.с.15).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_5 (а.с.17, 18).
Згідно з копією Акту-розпорядження №785 від 03.08.2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в квартирі АДРЕСА_3 не проживає та фактично не проживала за даною адресою з січня 2007 року (а.с.19).
З копії адресної довідки ГУ МВС Росії Московської області від 02.09.2025 вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 16.11.2021 року (а.с.20-24).
Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України за період з 08.11.2017 по 10.09.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неодноразово перетинала кордон з РФ, останній раз - виїзд 06.03.2021 (а.с. 49).
Також судом була досліджена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_5 (а.с. 52-96).
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частинами першою третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20, провадження № 8679 св 21.
Суд додає, що підтвердженням постійного місця проживання слід визнати обставини, що полягають у суб`єктивному сприйнятті особою відповідного місця проживання бажаним для перебування більшою частиною часу у порівнянні з іншими, в разі їх наявності, місцями, та/або охоплення властивими для таких питань особистісними психологічними функціями певного місця фізичного перебування терміном «домівка» як «стабільного та звичайного» місцезнаходження, а також у фактичному доведенні такого факту до рівня соціальної взаємодії як невід`ємної частини суспільного співіснування.
Саме за такою адресою особою обирається власна діяльність та поведінка як постійного мешканця, з прийняттям на себе відповідних прав та обов`язків.
Доказами постійного проживання, зокрема, можуть виступати дані про повідомлення про власне місце постійного проживання у заявах, клопотаннях, листах до органів влади, місцевого самоврядування, переписках з фізичними або юридичними особами, у тому числі, у сфері трудових відносин, медичного обслуговування.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, судом було встановлено, що відповідач хоча і була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, однак за вказаною адресою фактично не проживала, а таким чином не є особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті батька.
Позивачами відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог щодо визнання права на частку квартири в порядку спадкування.
Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивачів, набуте ними шляхом переходу права власності в порядку спадкування підлягає судовому захисту у обраний ними спосіб, передбачений законом.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ), від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 ), до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Ю.В. Молонова