Справа №591/1139/25
Провадження №2/592/1338/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді Титаренко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Каплін А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Касатської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаною позовною заявою і просять визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.05.2016 1/2 частки квартири під АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Єременко В.М., Сумський міський нотаріальний округ, Сумська область; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Єременко В.М., Сумський міський нотаріальний округ, Сумська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29678068.

Свої вимоги мотивують тим, що за вироком Прилуцького міськрайсуду Чернігівської області від 15.11.2017 ОСОБА_5 визнано винним у тому що, що 10 січня 2016 року близько 14 год 30 хв, керуючи автомобілем марки «Hyundai i20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення ПДР України, виїхав на зустрічну смугу, де допустив лобове зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , де пасажирами були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 результаті ДТП пасажир автомобіля «Daewoo Lanos», малолітня ОСОБА_7 , 2005 р.н., загинула на місці. Водій автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_2 та пасажири обох транспортних засобів отримали різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з ПАТ «СК «Українська страхова група» на їх користь матеріальної та моральної шкоди. 07.05.2018 Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області виніс рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , Лавріненко Ю.Г., яка також діє в інтересах ОСОБА_9 частково. 22.04.2019 Київський апеляційний суд виніс постанову про зменшення стягуваної суми з ОСОБА_5 Державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми ТУЮ у Сумській області Михайліченко Т.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача та рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області. На цей час на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження №59647157, до складу якого входять виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості на користь груп стягувачів, а саме: № 59364979, з примусового виконання виконавчого листа № 742/270/18 виданого 22.05.2019 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. При здійсненні виконавчих дій було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить божнику. Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно на праві власності за боржником зареєстровано нерухоме майно. А саме: приватна спільна часткова власність в розмірі 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з неналежним виконанням вищевказаного рішення, стягувачи звернулись до суду з заявою про зміну способу виконання рішення, шляхом реалізації належної частки квартири боржнику. Під час слухання справи, стороною боржника було надано документи, які вказували на інформацію, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16 травня 2016 року, 1/2 частки квартири була продана ОСОБА_10 . Вважають, що наявні підстави для визнання правочину з відчуження 1/2 частки квартири під АДРЕСА_1 , недійсними та відновити становище, яке існувало до порушення.

Представник відповідача ОСОБА_5 , адвокат Терещенко Л.В., подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Не заперечує факт притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі вироку Прилуцького міськрайсуду Чернігівської області від 15.11.2017 у справі № 742/986/16-к та факт стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_9 , моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.05.2018 у справі № 742/270/18, зміненого Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.04.2019, а також факт відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення. Проте, вважає доводи позивачів безпідставними, адже ДТП сталася в січні 2016 року, вирок у кримінальній справі винесено в листопаді 2017 року. Договір купівлі-продажу належної відповідачу 1/2 частини квартири укладено у травні 2016 року. Тобто, правочин, який позивачі просять суд визнати недійсним, учинено відповідачем за 1 рік і 5 місяців до винесення судом вироку у кримінальній справі. При цьому відповідач давно планував здійснити продаж відповідного майна, всі підготовці та організаційні дії до його продажу були здійснені заздалегідь. Відповідач добросовісно вчинив указаний правочин, майно не перебувало під арештом чи заборонами. Більше того, станом на момент укладення правочину не існувало навіть теоретичної вірогідності того, що на майно, яке належало відповідачу, може бути накладено якісь заборони. Крім того, відповідача визнано винним у листопаді 2017 року, тобто задовго після укладення договору купівлі-продажу, за вчинення кримінального правопорушення, покарання за яке не передбачає конфіскації майна. До відповідача не застосовувалися санкції майнового характеру. Крім того, судові рішення у справі № 742/270/18 про стягнення із відповідача на користь позивачів грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, ухвалені у травні 2018 року і квітні 2019 року, водночас, нерухоме майно відчужено ще в 2016 році, задовго до звернення позивачів із відповідним позовом до відповідача. Зазначений договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений і нотаріусом перевірялася правова можливість відчуження нерухомого майна.

Представник третьої особи ОСОБА_6 , адвокат Касатська Ю.А., надала пояснення по справі, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . У своїх поясненнях зазначила, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 проживає з 1991 року і по теперішній час. Відповідач по справі з жовтня 2006 року у квартирі не проживав, витрат на її утримання не ніс, за належним станом квартири він також не слідкував, участь у ремонті не брав, оплатою квартири, її ремонтом повністю займалась ОСОБА_11 . Крім того зазначає, що ДТП мало місце у січні 2016 року, вирок щодо визнання відповідача винуватим у вчиненні ДТП винесено у листопаді 2017 року. При цьому питання щодо відшкодування шкоди при винесенні вироку суд не вирішував, цивільний позов залишив без розгляду. У вироку також зазначено, що відповідач добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілим, що було визнано обставиною, що пом`якшила відповідальність відповідача. Спірний договір укладено 16.05.2016, тобто за майже півтора року до винесення вироку суду. Також зазначає, що позивачі лише у січні 2018 року звернулися до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, рішення було винесено 07.05.2018 та постановою апеляційного суду від 22.04.2019 рішення першої інстанції було змінено. Тобто, лише 22.04.2019 з`явилось рішення суду, яке набрало законної сили, де з відповідача було стягнуто матеріальну та моральну шкоду. Квартира відчужена ще у травні 2016 року, тобто задовго до звернення позивачів із відповідним позовом до відповідача. Оспорюваний позивачами правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, його сторони діяли добросовісно.

Позивачі та представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Крестьянінова Л.В., у судовому засіданні позовну заяву підтримали, з викладених у ній підстав та просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з викладених у відзиві підстав та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволені.

Ухвалою від 12 березня 2025 року суд прийняв вищевказану позовну заяву до розгляду та призначив підготовче засідання.

03 липня 2025 року ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, постановив викликати в судове засідання та допитати як свідка ОСОБА_12 .

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив такі обставини та зміст спірних правовідносин.

28.03.2016 складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Потерпілими визначені ОСОБА_9 , законний представник якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 (а.с. 13-14).

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.11.2017, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі пункту г) статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Цивільний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ПАТ «СК» Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 19-21).

Відповідно до цього вироку 10 січня 2016 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «HYNDAI - I20», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по автодорозі Київ-Суми-Юнаківка, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу відносно напрямку руху, де передньою частиною автомобіля допустив лобове зіткнення з автомобілем "Daewoo - Lanos" реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Daewoo - Lanos", малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинула на місці. Водій автомобіля "Daewoo - Lanos" ОСОБА_2 та пасажири обох транспортних засобів: ОСОБА_9 та ОСОБА_13 отримали різного ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.05.2018 у справі №742/270/18 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_9 , до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ «СК «Українська страхова група», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково, стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова група»: на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 92 066,38 грн, на користь ОСОБА_9 - 271,85 грн моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_2 - 1 499 633,62 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_1 - 1 500 068,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_9 - 1 508 064,15 грн. моральної шкоди, вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 15-17).

07.08.2018 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_2 - 1 499 633,62 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_1 - 1 500 068,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_9 - 1 508 064,15 грн. моральної шкоди (а.с. 18).

З копії рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.07.2012 вбачається, що за ОСОБА_5 та ОСОБА_14 було визнано по 1/2частині квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 89.)

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 24.12.2012 квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності належала по 1/2 частині ОСОБА_14 та ОСОБА_5 на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.07.2012 (а.с. 7, 23).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2016 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_10 (а.с. 25).

16.05.2016 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 уклали договір купівлі-продажу 1/2 частину квартири, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_15 продав та передав покупцю ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 купила та прийняла від ОСОБА_5 за цим договором 1/2 частку за адресою: АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з двох жилих кімнат, житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 48,75 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Єременком В.М. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №329 (а.с. 26-29, 165-166).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 , 15.01.2019 винесено постанову про арешт майна боржника, все нерухоме майно, 25.07.2019 також винесено постанову про арешт майна боржника, арешт нерухомого майна, все майно боржника, 12.11.2020 також винесено постанову про арешт майна боржника, арешт нерухомого майна, все нерухоме майно. 04.03.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с. 11-12а).

ОСОБА_5 постійно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 1361 від 25.06.2013 (а.с. 71).

Відповідно до Інформації на запит Сумської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані з 17.10.2019 ОСОБА_16 , з 15.10.2019 ОСОБА_11 (а.с. 24).

Згідно з актом № 5 від 09.07.2019, за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_10 , мешкають ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , хоча там і не зареєстровані (а.с. 90).

Відповідно до довідки № 21 від 09.07.2019, ОСОБА_10 власник, ОСОБА_16 донька, не зареєстровані, але фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 70).

Матеріали справи містять квитанції по оплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , за травень 2015 р., листопад 2014 р., червень 2016 р., лютий 2015 р., червень 2016 р., листопад 2014 р., червень 2016 р., з яких вбачається, що споживачем є ОСОБА_10 . Крім того, надані договори про надання послуг з газопостачання від 03.07.2013, водопостачання та водовідведення, надання послуг електрозв`язку від 01.08.2013 укладені саме ОСОБА_10 . Акти на проведення повірки лічильників також складалися зі споживачем послуг ОСОБА_17 (а.с.72-88).

З доданих копій квитанцій на оплату товару, накладних, договорів про поставку вбачається, що ОСОБА_10 були придбано будівельні матеріали, меблі, та укладено договори про доставку вказаних товарів за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 91-105).

Відповідно до довідок про заборгованість платника станом на 01.11.2016, 07.12.2015, 10.11.2015, 02.12.2015, споживачем за адресою: АДРЕСА_2 , зазначена ОСОБА_10 (а.с. 107-108).

Рішенням Ковпаківського районного суду від 04.01.2021 шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_10 було розірвано (а.с 116).

28.01.2023 ОСОБА_18 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_19 (а.с. 68).

У судовому засіданні представник третьої особи, яка заявляла клопотання про виклик свідка ОСОБА_12 , відмовилася від допиту цього свідка, оскільки останній мешкає за межами м. Суми, має хворобливий стан здоров`я та не може прибути в судове засідання ні в залу судових засідань, ні в режимі відеоконференції. До того ж представник третьої особи зазначила, що наданих ними доказів достатньо для підтвердження їх позиції по справі.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді в судовому засіданні обставин справи у їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов таких висновків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки недійсності правочину регламентовано статтею 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268-16-ц).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі зазначають, що відповідач ОСОБА_5 , якого вироком суду визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинула їх малолітня донька, а один із позивачів, ОСОБА_2 , та їх малолітній син отримали травми різного ступеня тяжкості, з метою ухилення від виконання судового рішення, яким з відповідача на користь позивачів були стягнуті грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, спричиненої вказаною ДТП, здійснив відчуження належного йому нерухомого майна, а саме 1/2 частки квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності. Відтак позивач уважають договір купівлі продажу частки цієї квартири фіктивним, тобто, таким, що не був спрямований на реальне створення правових наслідків, обумовлених цим договором, а вчинений з метою приховання цього майна від звернення стягнення на нього.

Проте, суд не може погодитись з такою позицією позивачів з огляду на таке.

Суд установив, що 16.05.2016 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 уклали договір купівлі-продажу 1/2 частину квартири, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_5 продав та передав покупцю ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 купила та прийняла від ОСОБА_5 за цим договором 1/2 частк за адресою: АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з двох жилих кімнат, житловою площею 28,5 кв.м, загальною площею 48,75 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Єременком В.М. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №329.

Водночас, вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, за яким ОСОБА_5 був визнаний винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 10.01.2016 за участі ОСОБА_2 , де пасажирами були ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , в результаті ДТП малолітня ОСОБА_7 , 2005 р.н., загинула на місці, водій ОСОБА_2 та пасажири обох транспортних засобів отримали різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження, був постановлений 15.11.2017.

Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частин цього вироку цивільний позов потерпілих щодо відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди суд вирішив залишити без розгляду згідно з поданими ними письмовими заявами на підставі ст. 207 ЦПК України.

Позивачі звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою в січні 2018 року.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у справі №742/270/18 про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивачів моральної шкоди було постановлено 07.05.2018.

07.08.2018 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_2 - 1 499 633,62 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_1 - 1 500 068,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_9 - 1 508 064,15 грн. моральної шкоди.

У подальшому, зазначене рішення у справі №742/270/18 було змінено в частині розміру моральної шкоди, яка стягнута з ОСОБА_5 на користь позивачів (постанова Чернігівського апеляційного суду від 22.04.2019).

Тобто, 22.04.2019 набрало законної сили судове рішення, на підставі якого з ОСОБА_5 стягнуто на користь позивачів моральну шкоду, спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, станом на дату відчуження 1/2 частки спірної квартири (16.05.2016) у ОСОБА_5 був відсутній обов`язок щодо виплати грошових сум позивачам, оскільки частка квартири відчужена задовго до звернення позивачів із відповідним позовом до відповідача.

Більше того, станом на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 не міг передбачити обмеження щодо продажу своєї частки квартири, з огляду на те, що санкція ст. 286 КК України, за якою було засуджено відповідача, не передбачає конфіскації майна.

Також, відповідач не міг передбачити звернення в майбутньому позивачів із позовом про стягнення з нього моральної шкоди, оскільки, як вже було зазначено вище, під час розгляду кримінального провадження позивачі подали заяви про залишення без розгляду їх цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві спільної часткової власності відповідачу та третій особі в рівних частках.

Суд установив, що третя особа тривалий час, ще до того як вона стала одноосібним власником, мешкає разом з донькою в цій квартирі, здійснювала ремонт та облаштування квартири, здійснювала оплату житлово-комунальних послуг за цією адресою.

Також суд бере до уваги те, що відповідач не користувався своєю часткою цією квартири, був зареєстрований та проживав за іншою адресою, тому суд уважає достовірним та логічним бажання відповідача продати належну йому частку квартири іншому співвласнику, який фактично користується та утримує спірну квартиру.

Крім того, як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, продаж вчинено за суму 116 050 грн 00 коп., кошти отримані продавцем (відповідачем) від покупця (третьої особи) повністю до підписання цього договору (п. 3 договору).

Підсумовуючи викладе, суд уважає, що позивачі не довели належними та достовірними доказами фіктивність договору купівлі-продажу від 16.05.2016, а саме те, що укладення цього договору не призвело до реального настання наслідків, обумовлених цим договором, та те, що ОСОБА_5 , укладаючи цей договір мав на меті приховати майно для уникнення в подальшому звернення стягнення на нього або його конфіскації.

З огляду на зазначене, суд уважає, що ОСОБА_5 добросовісно вчинив указаний правочин, при його укладенні останній мав на меті продати частку квартири третій особи, та отримати грошові кошти, при цьому зазначене нерухоме майно відповідача не перебувало під арештом чи заборонами.

Зважаючи на викладене, що суд дійшов висновку про те, що правочин було вчинено добросовісно, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу відсутні, а тому позовна вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення також не підлягає задоволенню.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 , про визнання правочинів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в разі оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Дата складення повного судового рішення 31.12.2025.

Суддя Вікторія ТИТАРЕНКО