П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Плешинець З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кукарека Катерина Сергіївна на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Іванов А.П., в справі за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури (правонаступник Ужгородська окружна прокуратура) до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності

встановив:

У жовтні 2018 року керівник Ужгородської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності.

Позов мотивує тим, що за даними органу досудового розслідування 27 сесія 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 відбулась з порушенням вимог Конституції та законодавства України, а тому рішення прийняті на цій сесії підлягають скасуванню. Так, перед початком сесії 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно з роздруківки ПТК «Віче» шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. Згодом, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно з роздруківки ПТК «Віче» шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради. Натомість серед присутніх значаться депутати ОСОБА_2 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_3 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_4 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_5 (пульт для голосування № 49), які як встановлено, не були присутні на сесії міської ради 09.11.2015 та персональну участь в голосування не приймали.

Таким чином, на думку сторони позивача, участь у 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 прийняло 29 депутатів, що складає менше половини депутатів від загального складу ради, а тому вказана сесія не була повноважною, відтак, зміни до порядку денного і всі прийняті на цій сесії рішення є незаконними. Більш того за зміну порядку денного, а саме включення до нього семи нових проектів рішень, зокрема проекту рішення № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», голосували «за» вищевказані депутати, які фактично були відсутні.

Крім того позивач зазначає, що ОСОБА_6 , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання (4 пленарне засідання), взяв участь у голосуванні і голосував за рішення №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», тому в силу вимог ст. 67 ЗУ «Про запобігання корупції» підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється у разі відсутності плану зонування або детального плану території, а тому оскільки ні плану зонування, ні детального плану території за рахунок якої відведено земельну ділянку станом на прийняття рішення про їх відведення не було (такі прийняті лише на тій же сесії, без відповідного кворуму і не набрали законної сили) передача земельних ділянок відбулась з порушенням ст. ст. 19, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Окрім цього в позові вказано, що оскільки за генеральним планом міста Ужгорода, оспорювана земельна ділянка не відносилась до земель житлової забудови, прийняття рішення Ужгородською міською радою про затвердження проекту із землеустрою земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку прийнято всупереч вимогам ст. 39 ЗК України та ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Прийняттям рішення про передачу земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку порушено також порушено вимоги санітарно-захисних зон в частині допустимої відстані від існуючої автозаправної станції та ліній електропередачі. Натомість як вбачається із геодезичних схем, більша частина оспорюваної земельної ділянки розміщена саме у 50 метровій зоні від АЗС. Враховуючи те, що відведення земельної ділянки було здійснене для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яке спрямоване на будівництво об?єктів постійного перебування людей, і в зонах, що не можуть відводитись для таких цілей, то оспорюваним рішенням порушено також і вимоги ч. 1 ст. 112, ч.ч. 1, 2 ст. 114 Земельного кодексу України.

Враховуючи те, що органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення Ужгородської міської ради, з метою усунення порушень земельного законодавства, прокуратура, наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень та набуває статусу позивача.

З урахуванням вищезазначеного позивач просить суд:

Визнати незаконним та скасувати пункт 1.39 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882;

Скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,0300 га, вартістю 315231 грн. від 13.11.2015 №47592203;

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га.

Але, 07.12.2023 заступником керівника Ужгородської окружної прокуратури змінено предмет позову (п. 3) й викладено такий в редакції:

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року, позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1.39 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882.

Скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га вартістю 315 231,00 гривень від 13.11.2015 за №47592203.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га.

Стягнуто з Ужгородської міської ради на користь Закарпатської обласної прокуратури суму сплаченого судового збору у 1 762,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури суму сплаченого судового збору у 7 371,47 грн.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кукарека К.С., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте, в оскаржуваній частині, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що судом першої інстанції застосовано не ефективний спосіб захисту права. Зокрема, задоволення позовних вимог не призведе до фактичного повернення оспорюваної земельної ділянки у власність територіальної громади. Земельна ділянка обтяжена нерухомим майном приватної особи не може бути повернута у володіння та розпорядження територіальної громади.

Вважає, що скасування рішення сесії міської ради та державної реєстрації права власності відповідача не відновить прав володіння, розпорядження та користування спірною земельною ділянкою територіальною громадою, оскільки така не здійснювала державної реєстрації права на земельну ділянку.

У судове засідання з`явились: представник позивача прокурор Роман М.С. та представник ОСОБА_1 адвокат Кукарека К.С.

Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Адвокат Кукарека К.С., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 . Щодо розгляду у відсутності свого довірителя не заперечила та зазначила, що він знає про дату, час та місце судового засідання.

Ужгородська міська рада повідомлена про судове засідання належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу від 26.06.2025, яка наявна в матеріалах справи (Т3 а.с.223).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позаяк рішення суду першої інстанції оскаржено тільки в межах задоволеної позовної вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 то в іншій частині позовних вимог апеляційний суд не перевіряє законність рішення суду першої інстанції.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 №1882 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :34:001:0235, площею 0,0300 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_1 .

Витягом із технічної документації на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235, площею 0,0300 га, по АДРЕСА_1 , функціональне використання землі житлової забудови, встановлено грошову оцінку з/д у сумі 315 231 грн.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №68451383 від 19.09.2016) власником земельної ділянки за кадастровим номером :34:001:0235, площею 0,0300 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

В додаткових відомостях вказано про зміну цільового призначення земельної ділянки на підставі рішення ОМС V сесії VІІ скликання від 14.07.2016.

Підстава виникнення права - свідоцтво про право власності, серія та номер 47592203, виданий 13.11.2015, рішення ОМС V сесії VІІ скликання від 14.07.2016 Ужгородської міської ради.

Старшим слідчим слідчого відділу Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000163 від 25.11.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України.

Листом вих. №36687/106/25/1-2017 від 23.11.2017 слідчий повідомив про виявлення у ході здійснення досудового розслідування факту здійснення не особистого голосування окремими депутатами органу місцевого самоврядування на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради від 09.11.2015 та надав дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування із можливістю виготовлення копій з документів кримінального провадження №0000163.

09.11.2015 відбулось голосування за рішення Ужгородської міської ради від 09.11.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до якого, проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,0300 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_1 .

Перед початком 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради, 09.11.2015 о 10 год. 06 хв., у відповідності до ст. 34 Регламенту, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 30 депутатів. В подальшому, 09.11.2015 о 10 год. 07 хв. проведено повторну реєстрацію, згідно роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» зареєстровано 33 депутати Ужгородської міської ради. Відповідно до роздруківки ПТК «Віче», шляхом застосування персональних карток «Віче» щодо прийняття проекту рішення № 1626 за основу проголосувало 32 депутати Ужгородської міської ради.

Так, серед присутніх депутатів значаться, зокрема, депутати ОСОБА_2 (пульт для голосування № 57), ОСОБА_3 (пульт для голосування № 33), ОСОБА_4 (пульт для голосування № 13) та ОСОБА_5 (пульт для голосування № 49).

З листа №1441 від 04.12.2017 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 встановлено, що з 05.11.2015 по 08.12.2015 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Також згідно з інформацією Державної прикордонної служби, викладеної в листі №5/13-93 від 07.04.2016 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 з 08.11.2015 по 12.11.2015 та ОСОБА_3 з 08.11.2015 по 20.11.2015 перебували за межами Державного кордону України(Т1 а.с.47-48).

ОСОБА_6 , будучи депутатом Ужгородської міської ради, під час виникнення конфлікту інтересів не повідомив про нього в установленому порядку колегіальний орган Ужгородську міську раду і вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання (4 пленарне засідання) взяв участь у голосуванні і голосував за рішення №1882 від 09.11.2015 «Про затвердження та відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Даний факт підтверджується також постановою Ужгородського міськрайонного суду від 12.04.2017 в якому ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2, ст.172-7 КУпАП.

Згідно з Роздруківкою результатів голосування із зазначенням прізвищ депутатів Ужгородської міської ради на четвертому пленарному засіданні XXVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання 09 листопада 2015 року за проект № 1626 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в цілому, депутат ОСОБА_6 проголосував «ЗА». З даної Роздруківки також встановлено, що всього проголосувало 33 депутати, з них: «ЗА» - 32; «ПРОТИ» - 0; «УТРИМАЛОСЬ» - 0; «НЕ ГОЛОСУВАЛО» - 1. РІШЕННЯ ПРИЙНЯТО.

Рішенням V сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради від 14.07.2016 №283 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :34:001:0235, площею 0,0300 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 зі зміною цільового призначення.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №323251342 від 17.02.2023), зокрема на земельній ділянці за кадастровим номером :34:001:0235, знаходиться будівля, торгово-офісний комплекс, загальною площею 1480,3 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на об`єкт нерухомості належить ОСОБА_1 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній станом на 09.11.2015) Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Крім того ч. 2 ст. 393 Цивільного кодексу України встановлює, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Апелянтом оскаржується рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в частині задоволених позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд керуючись ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядає оскаржуване рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів поданої апеляційної скарги.

У своїх доводах апеляційної скарги адвокат Кукарека К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку на якій розташоване нерухоме майно ОСОБА_1 не призведе до належного захисту прав територіальної громади. Це пов`язано з тим, що Ужгородська міська рада ніколи не здійснювала реєстрацію прав не спірну земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.02.2025 у справі №922/826/21 виснував, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі №925/642/19 звернула увагу, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Тобто, вирішення питання обрання позивачем належного способу захисту своїх прав підлягає встановленню судом в разі, якщо суд визначив з приводу чого виникли дані правовідносини, яким чином порушується право позивача та тільки після цього слід вирішувати належний чи неналежний спосіб захисту прав обрано позивачем під час пред`явлення позову.

Апеляційним судом встановлено, що спір між сторонами виник у зв`язку з оформленням права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, тобто ґрунтуючись на пункті 1.39 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 за №1882.

На переконання прокурора, такий спосіб захисту порушеного права як скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га. буде належним, оскільки такий прямо передбачений ч. 13 ст. 79-1 ЗК України.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації (ч. 13 ст. 79-1 ЗК України).

Прокуратура серед позовних вимог не ставить питання щодо повернення земельної ділянки у власність територіальної громади чи витребування земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1 , що в даному випадку буде належним способом захисту, оскільки спірне нерухоме майно перебувало у власності відповідача, тобто такий фактично мав право володіти, користуватися та розпоряджатися такою нерухомістю, оскільки був безпосереднім її володільцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц зроблено висновок, згідно якого, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Причому Суд чітко кваліфікував вимоги про скасування рішень і записів про державну реєстрацію як такі, що не є необхідними для ефективного відновлення права власності позивача. Це вказує на те, що задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечитиме пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки «…виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно».

З вищенаведеного слідує, що скасування державної реєстрації прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га. не призведе до відновлення порушених прав територіальної громади, оскільки скасування такого призведе до прогалини в ДРРП на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно.

Як вбачається з матеріалів справи, основною метою звернення прокурора з позовом було захист майнових прав територіальної громади, оскільки передана земельна ділянка не підлягала безоплатній передачі у власність громадянина, а могла бути відчужена тільки з аукціону, що відновить у майбутньому право територіальної громади на реалізацію такої земельної ділянки. Проте за обставинами справи спірна земельна ділянка обтяжена нерухомим майном яке набуто у законний спосіб ОСОБА_1 , тому повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді є неможливим, а скасування державної реєстрації права власності не призведе до можливого продажу такої земельної ділянки на аукціоні. Відтак, наявні в матеріалах справи докази законного зведення на спірній земельній ділянці нерухомого майна ОСОБА_1 вказує на обрання прокуратурою неефективного способу захисту порушеного права у зв`язку з тим, що скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 не відновить прав територіальної громади м. Ужгород на спірну земельну ділянку.

Крім цього, колегія суддів враховує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 за №475/97-ВР де в статті 1 Першого протоколу визначено, що Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В контексті зазначеного, Європейський Суд з прав людини у пункті 39 рішення від 10.02.2010 року в справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (пункт 107 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), №3202/96, ECHR 2000-I).

Таким чином, матеріалами справи не доведено забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи внаслідок того, що обраний прокуратурою спосіб захисту порушених прав в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 не призведе до відновлення прав територіальної громади, які остання мала до передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача.

Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині позовної вимоги належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України стягнення судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 2.114,40 гривень за подання останнім апеляційної скарги у зв`язку з відмовою апеляційним судом в позові, належить покласти на Закарпатську обласну прокуратуру.

Враховуючи вищезазначене та керуючись нормами статей 12, 81, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кукарека Катерина Сергіївна, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року скасувати в частині задоволеної вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та ухвалити з даної вимоги нове судове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги Ужгородської окружної прокуратури до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :34:001:0235 площею 0,03 га, відмовити.

Стягнути із Закарпатської обласної прокуратури, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 2114,40 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: