БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/142/25
Справа № 356/719/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2025 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.,

за участю секретаря Мелещенко В. В.

представника позивача Перетятько І. С.

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника третьої особи Олійник А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом керівника Броварської окружної прокуратури Київської області Пономаренка В. В. в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся керівник Броварської окружної прокуратури Київської області Пономаренко В. В. в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) з вказаним вище позовом, в якому просив витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації в категорію земель лісогосподарського призначення з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :06:021:0027 та земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :06:021:0028, а також витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :06:021:0029 та земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :06:021:0030, а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано в приватну власність відповідачам ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0027 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0028 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, відповідачу ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0029 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0030 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Згідно відомостей Державного земельного кадастру, а також Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належні їм земельні ділянки не відчужували та залишаються їх власниками станом на момент подачі позову до суду. Відомості про реєстрацію речових прав на належні відповідачам земельні ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились.

Разом з тим, за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років вказані вище земельні ділянки з кадастровими номерами :06:021:0027, :06:021:0028, :06:021:0029; :06:021:0030 є земельними ділянками лісогосподарського призначення, які розташовані у 10 кварталі Березанського лісництва філії «Бориспільське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Право постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» землями лісогосподарського призначення 10 кварталу Березанського лісництва відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, погодженими Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області та затвердженими Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства спірні земельні ділянки мають наступні таксаційні характеристики: лісові культури природного походження, якість лісових культур 2 клас, рік створення 2002.

Відомості про надання дозволу на вилучення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення із постійного користування та зміну їх цільового призначення в установленому законом порядку відсутні, що підтверджується листом філії «Бориспільське лісове господарство» від 23.08.2024 № 935/20.23-2024.

Таким чином, спірні земельні ділянки передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (як правонаступника ДП «Бориспільське лісове господарство»), без виключення їх з Державного лісового фонду України, чим порушені інтереси держави в особі власника - Київської обласної державної адміністрації використовувати спірні земельні ділянки.

За таких обставин, рішення Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» в частині передання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельних ділянок прийняте з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, а спірні земельні ділянки підлягають поверненню у власність Київської обласної державної адміністрації шляхом їх витребування з чужого незаконного користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку ст. 388 ЦК України.

Разом з тим, Київська обласна державна адміністрація як уповноважений суб`єкт за наявності факту порушення інтересів держави до суду за захистом не зверталася, що підтверджується листом від 26.08.2024 № 791/31.01/31.02.01/2024, згідно якого Київською обласною державною адміністрацією не вживались заходи цивільно-правового характеру у зв`язку з неможливістю самостійно встановити порушення законодавства та відсутністю документів, необхідних для обґрунтування позовної заяви.

За таких обставин, керівник Броварської окружної прокуратури Київської області Пономаренко В. В. на підставі положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звертається до суду з даним позовом, поданим ним в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 10.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 13.08.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 13.03.2025, з ухвалою від 17.03.2025, заяву заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області Шайтанової М. про забезпечення позову в цивільній справі задоволено та застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0027 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0028 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належать ОСОБА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0029 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0030 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належать ОСОБА_1 .

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.06.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

15.12.2025 представник позивача прокурор Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури Перетятько І. С., користуючись процесуальним правом, передбаченим ст. 43 ЦПК України, подала до суду пояснення, в яких вказувала, що передбачений Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач. Разом з тим, добросовісність відповідачів у даній справі виключається з підстав того, що майно було придбане ними безоплатно на підставі рішення Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам». Окрім того, відповідачі в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірних земельних ділянок знали або, проявивши розумну обачність, повинні були знати про те, що це ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. Таким чином, прокурор у своїх поясненнях стверджує про обізнаність відповідачів щодо незаконності набуття у приватну власність спірних земельних ділянок та їх недобросовісність у спірних правовідносинах, що виключає застосування ст. 388 ЦК України. Враховуючи викладене, просить суд прийняти вказані пояснення та витребувати спірні земельні ділянки на користь держави на підставі ст. 387 ЦК України (Т.2,а.с.126-131).

Представник позивача прокурор Перетятько І. С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням поданих 15.12.2025 пояснень. Позов просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 04.06.2025 подала заявудо канцелярії суду про визнання позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 змінила свою позицію та позов не визнала. Пояснила, що скористалась своїм правом згідно чинного законодавства та звернулась до міської ради із заявою про приватизацію земельних ділянок. Ій було виділено спірні земельні ділянки відповідно до закону ще у 2008 році. Після оформлення всіх документів вона провела на ділянку світло за власні кошти та мала намір побудувати там будинок. Проте її чоловік дового і тяжко хворів, грошей постійно не вистачало, тому будівництво постійно відкладалось. Потім чоловік помер. Зазначила, що на виділеній їй ділянці росли чагарники, проте ознак у розумінні "ліс" відсутні. В тому місці де їй виділили ділянки, проходить вулиця та знаходяться інші будинки, які побудовані вже давно та в яких живуть люди. Ліс знаходиться навпроти через дорогу. Разом з нею землю приватизовували також інші люди. Земельну ділянку отримала, яку надала міська рада. Інших варіантів не пропонували. Оформлення документів тривало пів року-рік. При оформленні їздила на місце поглянути на земельні ділянки разом із землевпорядником. Лісу на ділянці не було, лише кущі, що потребувало розчищення. Все робила законно. Сумнівів ніяких не було, оскільки там проходить вулиця і живуть інші люди, усе забудовано. До подачі даного позову про накладання земельних ділянок їй не було відомо; ніхто до неї з даного питання проягом 16 років не звертався, й гадки не мала що там може бути ліс.

В подальшому змінила позицію та повідомила, що відмовляється від земельних ділянок, з огляду на те, що почувається погано, має високий тиск та не хоче ходити до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, проте пояснив, що приватизував належні йому земельні ділянки у законний спосіб, писав заяву про приватизацію до міської ради та отримав державні акти. Цільове призначення земельних ділянок - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Провів на ділянку електроенергію та мав намір будуватись, але грошей не вистачає. Навколо його ділянок знаходиться забудова, справа і зліва стоять житлові будинки. Є поштова адреса. Наголосив, що "лісу" на його ділянках немає. Спочатку закінчуються його ділянки, потім ростуть чагарники та акації, потім знаходиться рів, а вже за ним починається ліс. До подання позову, тобто протягом 16 років до нього ніхто не звертався, і він не знав, що є накладання його земельних діялянок на землі лісогосподарського призначення, всі його документи свідчили про зворотнє.

Правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористались та відзиву не подали.

Представник третьої особи Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Олійник А. В. в судовому засіданні пред`явлений позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник позивача Київської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (Т.1,а.с.175,181,185,188-назвороті,231-на звороті, Т.2,а.с.20-на звороті,32,42-на звороті,52,67,82-на звороті).

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 233 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу, положення ч. 1, п.п. 1,4 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого представника позивача.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Так, пунктом 3 рішення Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надано в приватну власність громадянам земельні ділянки згідно з додатком № 3, а саме відповідачу ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та відповідачу ОСОБА_1 -земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 (Т.1,а.с.97-98).

Згідно з державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 872745 від 30.11.2009 та серії ЯИ № 872744 від 30.11.2009, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :06:021:0027 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та :06:021:0028 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1,а.с.160-161).

У відповідності до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 872743 від 30.11.2009 та серії ЯИ № 872742 від 30.11.2009, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :06:021:0029 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та кадастровим номером :06:021:0030 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1,а.с.158-159).

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 24.09.2024 за №№ 396236200, 396236314, 396236439, 396236520, записи про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :06:021:0029, :06:021:0030, :06:021:0027, :06:021:0028 відсутні (Т.1,а.с.99-102).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на запити від 15.08.2024:

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:021:0029, цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид використання будівництво, форма власності приватна, площа 0,1, місце розташування: АДРЕСА_2 , дата оцінки ділянки 18.10.1999, відомості про сертифікованого інженера-землевпорядника ТОВ «РЦЗ», ОСОБА_3 , відомості про суб`єкта речового права ОСОБА_1 , зареєстроване обмеження: інше обмеження, дата реєстрації обмеження 03.02.2009;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:021:0030, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання особисте селянське господарство, форма власності приватна, площа 0,05, місце розташування: АДРЕСА_2 , дата оцінки ділянки 18.10.1999, відомості про сертифікованого інженера-землевпорядника ТОВ «РЦЗ», ОСОБА_3 , відомості про суб`єкта речового права ОСОБА_1 , зареєстроване обмеження: інше обмеження, дата реєстрації обмеження 03.02.2009;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:021:0027, цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид використання будівництво, форма власності приватна, площа 0,1, місце розташування: АДРЕСА_1 , дата оцінки ділянки 18.10.1999, відомості про сертифікованого інженера-землевпорядника ТОВ «РЦЗ», ОСОБА_3 , відомості про суб`єкта речового права ОСОБА_2 , зареєстроване обмеження: інше обмеження, дата реєстрації обмеження 03.02.2009;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:021:0028, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання особисте селянське господарство, форма власності приватна, площа 0,05, місце розташування: АДРЕСА_2 , дата оцінки ділянки 18.10.1999, відомості про сертифікованого інженера-землевпорядника ТОВ «РЦЗ», ОСОБА_3 , відомості про суб`єкта речового права ОСОБА_2 , зареєстроване обмеження: інше обмеження, дата реєстрації обмеження 03.02.2009 (Т.1,а.с.103-106).

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 11.07.2024 № 10-10-0.222-6682/2-24, спірні земельні ділянки, що належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташовані в межах населеного пункту (Т.1,а.с.156-157).

Згідно листа ДП «Бориспільський лісгосп» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Держлісагентства від 27.12.2022 № 512 «Про надання інформації» щодо земельних ділянок, які орієнтовно повністю або частково накладаються на землі лісогосподарського призначення Березанського лісництва, з доданим до нього викопіюванням із планшету № 2 Березанського лісництва ДП «Бориспільський лісгосп» лісовпорядкування 2014 року вбачається, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :06:021:0028, :06:021:0027, :06:021:0029 та :06:021:0030 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення 10 кварталу Березанського лісництва, виділи № 19-20 (Т.1,а.с.107-108,149-150).

Відповідно до листа філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 03.09.2024 № 989/20.23-2024 спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :06:021:0028, :06:021:0027, :06:021:0029 та :06:021:0030 орієнтовно накладаються на землі лісогосподарського призначення в кварталі 10 Березанського лісництва, як за матеріалами лісовпорядкування 2003 року, так і за матеріалами лісовпорядкування 2014 року (Т.1,а.с.109).

Окрім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 16.03.2023 № 206, що розробляє планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :06:021:0028, :06:021:0027, :06:021:0029 та :06:021:0030 (№ на картографічній карті 11, 19, 13 та 12 відповідно) відносяться до ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та розташовані у кварталі 10 вказаного лісництва, що підтверджується витягом з картографічної бази даних за матеріалами лісовпорядкування 2014 року (Т.1,а.с.153-154).

Суду також надані копія планшету № 1 Березанського лісництва за 2003 рік, що згідно примітки складені на основі геоданих землевпорядкування 1964-1965 років та лісовпорядкування 1993 року, та планшету № 2 Березанського лісництва за 2014 рік, складеного на основі геоданих землевпорядкування 1989-1992 років, лісовпорядкування 1993 року та ортофотопланів 2006 року зйомки (Т.1,а.с.116-117).

Згідно з протоколом другої лісовпорядної наради від 29.05.2015 з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» Київської області площа лісовпорядкування м. Березань не змінювалась та становить 155,0 га, попереднього лісовпорядкування 155,0 га, державного обліку лісів станом на 01.01.2011 155,0 га, земельного балансу станом на 01.01.2015 155,0 га (Т.1,а.с.121-147).

У відповідності до листа Управління Держземагентства у Баришівському районі Головного управління Держземагентства у Київській області від 05.08.2014 № 1861 (з додатком 1), площа землекористування ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» за період з 01.01.2004 по 01.06.2014 не змінювалась, в тому числі, в м. Березань 155,0 га, з яких 144,0 га вкриті лісовою рослинністю, 11,0 га інші лісові землі (Т.1,а.с.151-152).

Згідно з листами філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 23.08.2024 № 935/20.23-2024 та філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 03.09.2024 № 989/20.23-2024, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 р. та 2014 р. землі лісогосподарського призначення Березанського лісництва перебували в постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», яке наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.10.2021 № 679 припинено та на підставі передавального акту, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 08.02.2022 № 271 право постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» перейшло до ДП «Бориспільське лісове господарство» (Т.1,а.с.109-111).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 № 1003 прийнято рішення про вжиття заходів реформування управління лісової галузі шляхом ліквідації територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів за переліком згідно з додатком 1, в тому числі, Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, та створення єдиного Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, яке є правонаступником майна, прав та обов`язків, а також права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування, затверджених розрахункових лісосік, затверджених поділів лісів на категорії, виділених особливо захисних лісових ділянок спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються.

Наказами Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 942, від 26.10.2022 № 804 прийнято рішення про припинення ДП «Бориспільське лісове господарство» та створення Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі ДП «Ліси України»), яке є правонаступником ДП «Бориспільське лісове господарство» по всіх правах і обов`язках (Т.1,а.с.109-111).

На підставі наказу ДП «Ліси України» від 12.01.2023 № 284 за філією «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» закріплено майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим Державного агентства лісових ресурсів України від 12.01.2023 № 128 «Про затвердження передавального акту ДП «Бориспільське лісове господарство» (Т.1,а.с.109-111).

Розпорядженням Київської обласної військової адміністрації від 31.01.2023 № 56 погоджено здійснення державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення що розташовані на території Київської області та поза межами населених пунктів та в межах міст обласного значення ДП «Ліси України» в особі філій як правонаступнику спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів право постійного користування яким надано до набрання чинності Земельним кодексом України на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування переданих згідно з передавальними актами на баланс ДП «Ліси України» (Т.1,а.с.109-111).

Таким чином, після здійснення реорганізації фактичним постійним землекористувачем земельних ділянок лісогосподарського призначення в Березанському лісництві є ДП «Ліси України» в особі філії «Бориспільське лісове господарство»; всі матеріали лісовпорядкування, оформлені ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та ДП «Бориспільське лісове господарство» є актуальними (Т.1,а.с.109-111).

Листом філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 03.09.2024 № 989/20.23-2024 також підтверджено, що ні ДП «Бориспільське лісове господарство», ні ДП «Ліси України» в особі філії «Бориспільське лісове господарство» як правонаступник ДП «Бориспільське лісове господарство» до судових органів щодо витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок в 10 кварталі Березанського лісництва не звертались (Т.1,а.с.109).

Згідно з листом філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 23.08.2024 № 935/20.23-2024, ДП «Бориспільське лісове господарство» та філією «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» жодних погоджень на вилучення земель лісогосподарського призначення в 10 кварталі Березанського лісництва не надавалось, щодо надання погоджень на вилучення колишнім землекористувачем ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» інформація відсутня. Заходи по відновленню порушених майнових прав в судовому порядку ДП «Бориспільське лісове господарство» та філією «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» не вживалися (Т.1,а.с.110-111).

Відповідно до інформації, наданої Департаментом містобудування та архітектури Київської обласної військової адміністрації № 791/31.01/31.02.01/2024 від 23.08.2024, за період 2017-2024 років розпорядження про погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами :06:021:0028, :06:021:0027, :06:021:0029 та :06:021:0030 Київською обласною державною (військовою) адміністрацією не видавалось, не вживалось заходів цивільно-правового характеру та не зверталось до суду з позовом про повернення у державну власність відповідних земельних ділянок (Т.1,а.с.164).

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються приписами ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Так, статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. ґ) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України).

Частинами другою та третьою статті 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи у встановленому законом порядку можуть набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також можуть мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках.

Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

За змістом статті 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею 100 гектарів і більше для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 10 років державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 47 Лісового кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 48 Лісового кодексу України, у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів (ч. 5 ст. 48 Лісового кодексу України).

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц, постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 907/459/17, від 19.06.2019 у справі № 911/604/18, від 21.04.2021 у справі № 707/2196/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 367/3877/15-ц, від 01.03.2018 у справі № 910/19932/16, від 08.02.2018 у справі № 910/9256/16, від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23, від 04.02.2025 у справі № 910/19615/23.

При цьому, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, про що неодноразово вказано Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц.

Порядок вилучення земельних ділянок визначено статтею 149 Земельного кодексу України в редакції від 14.10.2008, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі ЗК України), відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної власності можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Водночас, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства (ч. 4 ст. 20 ЗК України).

Згідно частини першої статті 57 Лісового кодексу України в редакції від 29.03.2006, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі ЛК України), зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України, відповідно до частини четвертої якої обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

09.04.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року (Закон № 4292-ІХ від 12.03.2025), яким, зокрема, статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 4292-IX визначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 12.11.2025 в справі № 127/8274/24 зробив висновок, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. У випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

На обов`язковості врахування положень Закону № 4292-ІХ від 12.03.2025 також наголошено у постановах Верховного Суду від 30.04.2025 у справі № 686/14711/21, від 07.05.2025 у справі № 128/680/21, від 21.05.2025 у справі № 678/1280/21.

Верховний Суд у постановах від 18.03.2020 у справі № 199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі № 199/8047/16-ц дійшов висновків, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, встановлення критерію добросовісності набувача майна, що по суті є предметом правового регулювання та передумовою для застосування Закону України № 4292-IX від 12.03.2025, є характерним саме для правовідносин, які є предметом віндикаційного позову про витребування із чужого незаконного володіння державного/комунального майна, які заявляються на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

За загальними приписами частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Таким чином, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, викладене, виходячи з встановлених обставин під час судовго розгляду, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які набули спірні земельні ділянки за рішенням Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам», є добросовісним набувачами земельних ділянок з кадастровими номерами :06:021:0027, :06:021:0028, :06:021:0029; :06:021:0030 добросовісність яких в силу вимог ЦК України презюмується.

Спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення та на час прийняття рішення Березанською міською радою № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» перебували в постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Бориспільське лісове господарство». При цьому, відомостей про те, що компетентним органом приймалось рішення про припинення права постійного користування землями лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Доцільно взяти до уваги, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України було доповнено частиною третьою пунктом другим, в якій зазначено, що держава територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Водночас, згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» розгляд справи судами здійснюється із застосуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і протоколів до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерел права.

Так, у статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, а також поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Alentseva v. russia» від 17 листопада 2016 року судом зазначено, що конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Крім того, пунктом 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, встановлених судом в ході розгляду даної справи, вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реалізуючи гарантоване державою право на приватизацію земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації, встановлених ст. 121 ЗК України, звернулися до Березанської міської ради із відповідними заявами та рішенням Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано в приватну власність відповідачам спірні земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного вище рішення відповідним структурним підрозділом Державного агентства земельних ресурсів було складено та видано відповідачам державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 872743, ЯИ № 872742, ЯИ № 872745, ЯИ № 872744 від 30.11.2009, що включало в себе, зокрема, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та меж обмежень на їх використання, складання кадастрових планів земельних ділянок тощо, що передбачало участь відповідних компетентних посадових осіб.

Про наявність умислу на підроблення документів сторона позивача не посилається та з матеріалів справи така обставина не вбачається.

У своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні, відповідачі вказували, що мали намір будувати на переданих їм у власність земельних ділянках житлові будинки та провели на ділянки електроенергію. Жодних сумнівів у тому, що землі було набуто ними правомірно, останні не мали.

Також відповідачі зазначили, що надані їй земельні ділянки знаходяться в межах населеного пункту та мають присвоєну поштову адресу, знаходяться на вулиці, що містить забудову, де проживають люди, що також не заперечувалось стороною позивача.

Як стверджували відповідачі в своїх поясненнях у судовому засіданні, лісу на відведених їм земельних ділянках не було. Підстав стверджувати, що виділені їм земельні ділянки не відповідали ознакам незайнятих земельних ділянок, за якими ніхто не доглядає, відсутні.

При цьому, згідно пояснень відповідача ОСОБА_1 , ліс знаходився далі навпроти через дорогу від її ділянки, а відповідач ОСОБА_2 вказував, що спочатку закінчуються його ділянки, потім ростуть чагарники та акації, потім знаходиться рів, а вже за ним починається ліс.

В свою чергу, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що станом на момент приватизації спірні земельні ділянки мали такий ступінь заліснення за кількісними та якісними характеристиками, який давав би підстави вважати, що відповідачі знали або могли обґрунтовано припустити, що надані їм земельні ділянки, які вони набувають, є землями лісогосподарського призначення.

Так, дані таксаційного опису 10 кварталу Березанського лісництва, що містяться в Проекті організації та розвитку лісового господарства ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» від 2015 року, містять узагальнені характеризуючі відомості про виділ № 19 площею 1,8 га - лісові ділянки, що прилягають до забудованих територій, лісові культури, та виділ № 20 площею 1,1 га - насадження медоноси (Т.1,а.с.114-115).

Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Переяслав-Хмельницьке ДЛГ Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» від 2004 року, виділ № 19 площею 0,3 га значиться як просіка квартальна, шириною 2 м, протяжністю 1,3 км, площа чиста (Т.1,а.с.112-113).

Відомостей про виділ № 20 матеріали вказаного проекту не містять.

Разом з тим, вказані вище документи не містять відомостей про те, які саме насадження, якою кількістю та чи були вони саме на спірних земельних ділянках, що мають значно меншу площу та накладаються лише на частину виділів №№ 19-20 кварталу 10 Березанського лісництва.

Вказане в сукупності свідчить про відсутність підстав для сумнівів у поінформованих та законослухняних громадян щодо легітимності рішення органу місцевого самоврядування та правомірності набуття ними у власність земельних ділянок саме для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та особистого селянського господарства.

Суд також враховує, що з моменту прийняття рішення Березанської міської ради Київської області № 392-28-V від 18.12.2008 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» минуло 17 років, протягом яких відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вільно та відкрито володіють спірними земельними ділянками.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, факт накладання спірних земельних ділянок було встановлено за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, що підтверджується листами ДП «Бориспільський лісгосп» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Держлісагентства від 27.12.2022 № 512, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 16.03.2023 № 206 та витягом з картографічної бази даних за матеріалами лісовпорядкування 2014 року.

Вказане свідчить про те, що компетентний державний орган щонайменше з 2014 року був обізнаний з фактом наявності порушення інтересів держави, разом з тим, жодних заходів з метою захисту її інтересів протягом розумного строку не вчинив, що підтверджується листами філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 03.09.2024 № 989/20.23-2024, від 23.08.2024 № 935/20.23-2024 та інформацією Департаменту містобудування та архітектури Київської обласної військової адміністрації № 791/31.01/31.02.01/2024 від 23.08.2024.

Вказаний позов до суду керівником Броварської окружної прокуратури Київської області Пономаренком В. В. в інтересах держави подано лише 01.10.2024, тобто через 10 років.

Будь-яких відомостей про наявність обґрунтованих перешкод у держави захистити власні інтереси матеріали справи не містять.

Таким чином, громадяни, отримавши рішення про передачу їм земельних ділянок у власність, мали усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікували, що орган місцевого самоврядування, передаючи їм ці земельні ділянки, має право ними розпоряджатися, а вони після отримання цих земельних ділянок матимуть змогу мирно володіти своїм майном, позаяк особа, яка отримує земельну ділянку (чи будь-яке інше майно) від держави, не зобов`язана здійснювати перевірку повноважень органів, зокрема, місцевого самоврядування, щодо розпорядження землею, яка знаходиться на її території.

Враховуючи встановлені обставини, підстави та процедуру набуття майна відповідачами, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна, суд відхиляє доводи прокурора про обізнаність відповідачів щодо незаконності набуття у приватну власність спірних земельних ділянок та їх недобросовісність у спірних правовідносинах як недоведені.

Окрім того, на п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-ІХ від 12.03.2025 на дані спірні правовідносини поширюється дія ч. 5 ст. 390 ЦК України щодо механізму компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджуючих документів внесення прокурором на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки у порядку, визначеному законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку витребування земельних ділянок із володіння відповідачів буде непропорційним втручанням у їхнє право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас, невнесення прокурором грошових коштів на депозитний рахунок суду з метою компенсації вартості витребуваного майна є підставою для відмови у задоволенні позову, що відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 в справі № 127/8274/24.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в справі докази, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, понесені в справі судові витрати покладаються на позивача.

Щодо заходів забезпечення позову у вигляді накладеного на спірні земельні ділянки арешту, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно із роз`ясненнями, наведеними в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За наведених обставин, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалами Березанського міського суду Київської області від 13.03.2025 та 17.03.2025, у вигляді арешту на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :06:021:0027, :06:021:0028, :06:021:0029, :06:021:0030.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 158, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову керівника Броварської окружної прокуратури Київської області Пономаренка В. В. в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалами Березанського міського суду Київської області від 13.03.2025 та від 17.03.2025, на нерухоме майно, а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0027 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0028 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0029 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :06:021:0030 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 25.12.2025.

Суддя І. О. Капшученко