ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1395/25Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/1110/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Хоми М.В., Храпак Н.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №601/1395/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» від імені якого діє Однороз Юлія Андріївна на заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2025 року (ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст рішення складено 02 вересня 2025 року), у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 21 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 31894-05/2023.

Вказували на те, що за умовами кредитного договору (укладеного відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі) ТОВ «ФК «Інвеструм» надало відповідачці фінансовий кредит у розмірі 4 900 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

Звертали увагу на те, що 03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено договір факторингу №3072023, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «ФК «Інвеструм», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Вказували на те, що 29.01.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 29012024 до умов якого фактор ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №№ 31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Стверджували, що всупереч умовам кредитного договору № 31894-05/2023 від 21.05.2023 року відповідачка не виконала свого зобов`язання щодо повернення заборгованості.

На підставі наведеного, просили стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 18 620 грн. заборгованості за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 року, з яких: 4 900 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 720 грн. заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважають, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Зазначають, що у зв`язку з відсутністю первинного документу який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу, представником позивача було подано клопотання про витребування доказів із АТ КБ Приват Банк, які б засвідчили та підтвердили факт перерахунку коштів на рахунок ОСОБА_2 .

Звертають увагу на те, що згідно з довідкою від АТ КБ «ПриватБанк», факт транзакції було підтверджено кошти у сумі 4 900,00 грн. були спрямовані на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , у зазначену дату та час, та вважають, що відсутність інформація про платника не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вказують на те, що матеріалами справи підтверджено наявність у позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №31894-05/2023, згідно з умовами якого сума кредиту становить 4 900,00 грн., загальним строком на 360 днів з 21.05.2023 року до 14.05.2024 року, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь період кредитування складає 44 100 грн.

Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п.26 Кредитного договору (Порядок укладення договору).

Згідно з п.п 1.2, 1.4, 1.4.1, 1.5, 1.6, вказаного договору кредит надається строком на 360 днів, тобто до 14.05.2024 року. За користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору. Клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 21 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору.

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5168-74хх-хххх-6396.

03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено договір факторингу №3072023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, клієнт ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає фактору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», а фактор приймає та зобов`язується оплатити клієнту права вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі 320 904 260, 80 грн., що виникли у клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками та клієнтом.

На підставі цього договору фактор ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язуваннях за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі відповідно до додатку №2 до цього договору(п. 1.2 Договору).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 31894-05/2023 в сумі 7 717,5 грн. з яких: 4 900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 817,5 грн. - сума заборгованості за відсотками.

29.01.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір факторингу № 29012024 до умов якого фактор ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Згідно з п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29012024 від 29 січня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 18 620,00 грн., з яких: 4 900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 720,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 29.01.2024, складений у письмовій формі згідно із додатком №1 до договору та електронній формі згідно із додатком 1-1 до договору. Кількість відступлених прав грошової вимоги: 2875, загальна сума заборгованості: 54 388 559,92 грн.

На підтвердження наявності заборгованості стороною позивача надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 за період з 21.05.2023 року по 29.01.2024 року (проведений директором ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»), з якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 18 620,00 грн., з яких: 4 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 720,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів, а також вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 31894-05/2023 від 21.05.2023 року, зокрема доказів оплати за договором факторингу від 03.07.2023 року.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Щодо твердження місцевого суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, апеляційний суд зазначає наступне.

Підписуючи договір про надання фінансового кредиту №31894-05/2023 від 21.05.2023 року ОСОБА_1 була проінформована і погодилася з усіма його істотними умовами. Такий договір ніким не оспорювався та недійсним не визнавався.

Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20 дійшов висновку, якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Згідно наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року про витребування доказів довідки від 19.07.2025 року №20.1.0.0.0/7-250716/46049-БТ, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку здійснено переказ коштів 21.05.2023 року в сумі 4 900,00 грн., інформація про платника відсутня.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо недоведеності позивачем факту отримання відповідачкою коштів у сумі 4 900,00 грн. за договором про надання фінансового кредиту.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано факт отримання коштів на її карту, яку вона вказала при оформленні договору про надання фінансового кредиту №31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Відсутність у вищезазначеній довідці інформації про платника, не дає підстав вважати цей доказ неналежним чи недопустимим, оскільки ним доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 4 900,00 грн. на її банківську картку в день укладення вищезазначеного кредитного договору на таку ж суму.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження факту отримання права вимоги до відповідачки за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Згідно п.1.4 договору факторингу №3072023 від 03 липня 2023 року, укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Інвеструм», слідує, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за основними договорами, та їх перехід до нового кредитора відбувається у дату укладення цього договору та акту приймання-передачі.

Тобто відступлення права вимоги до боржників та їх перехід до ТОВ «Стар файненс груп» відбулося 03 липня 2023 року.

Згідно п.1.4 договору факторингу №29012024 від 29 січня 2024 року, укладеного між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» слідує, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту набрання чинності даним договором, що за змістом п.13.1 є моментом його підписання, і виконання цієї умови є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги.

Із змісту договору факторингу від 26 грудня 2024 року слідує, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників.

Тобто право вимоги перейшло до позивача 26 грудня 2024 року.

Позивачем разом із позовною заявою подано усі наявні у нього документи на підтвердження переходу до нього прав вимоги до відповідача, а саме: договір факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»; витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, який містить усі необхідні реквізити сторін, підписи та печатки, згідно якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 31894-05/2023 в сумі 7 717,5 грн. з яких: 4 900 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 817,5 грн. - сума заборгованості за відсотками; договір факторингу № 29012024 від 29.01.2024 року, укладений між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал»; витяг з реєстру боржників до договору факторингу №29012024 від 29 січня 2024 року, який містить усі необхідні реквізити сторін, підписи та печатки, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 18 620,00 грн., з яких: 4 900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 720,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та акт приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 року.

Вищеперелічені належні та допустимі докази у своїй сукупності є достатніми для висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги до відповідачки за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 року.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що надані позивачем витяги з реєстрів боржників містять усі необхідні ідентифікатори боржника (ПІБ, РНОКПП, номер договору) та обсяг відступленого права вимоги. Чинне законодавство не вимагає надання суду повного реєстру боржників, який може містити персональні дані третіх осіб, тому надання витягу, завіреного уповноваженою особою нового кредитора, є належним та достатнім доказом правонаступництва.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано реєстрів боржників до договорів факторингу є необґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вказані вище договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Також колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо не доведення позивачем факту набуття права вимоги за спірним кредитним договором у зв`язку з ненаданням позивачем доказів здійснення відповідними Факторами перерахування грошових коштів.

Так, мотивуючи доводи щодо відсутності у позивача права вимоги за спірним кредитним договором у зв`язку з відсутністю доказів оплати за договорами факторингу, суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, де суд зробив один з висновків про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі, в тому числі докази на підтвердження оплати за договором.

Однак, проаналізувавши вказане вище рішення Верховного Суду та зроблені у ньому висновки, колегією суддів встановлено, що у згаданій справі умовами Договору факторингу та Договору відступлення-1 було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом (стороною 1) в повному обсязі оплати за такими договорами. Разом з тим, такі докази суду надані не були.

Отже, встановлені під час розгляду даної справи обставини є відмінними від тих, що були предметом перегляду Верховним Судом у справі № 905/306/17, оскільки умовами договорів факторингу у справі що переглядається не передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами.

Це ж стосується і постанов Верховного Суду у інших справах, на які посилається суд першої інстанції у своєму рішенні, оскільки у них судами надавалась оцінка ознакам договору факторингу, в той час як у справі, що переглядається, фактично вирішується питання щодо порядку відступлення права вимоги за договорами факторингу.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, апеляційний суд вважає, що надані докази у їх сукупності підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до відповідача за вищезгаданим кредитним договором.

Також апеляційний суд погоджується із заявленою позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно розрахунку, наданого позивачем, нарахування відсотків здійснено у відповідності до вищезазначених умов кредитного договору та в межах строку дії кредитного договору.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 року у розмірі 18 620 грн., з яких: 4 900 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 720 грн. заборгованість за відсотками.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення вимог позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2422,40 грн. та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (; м. Львів вул. Смаль-Стоцького, 1 корпус 28.) заборгованість за кредитним договором №31894-05/2023 від 21.05.2023 року у розмірі 18 620 грн., з яких: 4 900 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13 720 грн. заборгованість за відсотками, а також 2 422,10 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.