Справа № 585/3046/25
Номер провадження 2/585/1226/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючої судді - Євлах О.О., за участю: секретаря судових засідань Безручко О.П., представника позивачів ОСОБА_1 , відповідача- ОСОБА_2 , представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5

до

відповідача ОСОБА_2 , Роменська міська рада Сумської області

вимоги позивача: про визнання частково недійсним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на спадкове майно,-

негайно після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. 11 серпня 2025 року позивач звернувся з позовом про визнання частково недійсним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на спадкове майно.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років померла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_6 , Спадкодавиця) про що 26.12.2016 року зроблено відповідний актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 26.12.2016 Виконавчим комітетом Ріпчанської сільської ради Роменського району Сумськоїо області.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли, зокрема, кооперативна трикімнатна квартира загальною площею 61,2 м2, житловою площею 44,9 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі спірна квартира), яка за життя належали ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Так, ОСОБА_6 за життя була членом Житлово будівельного кооперативу №6 та отримала право на вищевказане житлове приміщення. Перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 повністю виплатила пайовий внесок та набула право спільної сумісної власності на спірну квартиру, однак не встигла за життя оформити свідоцтво про право власності на житло, яке видається за фактом сплати пайових внесків за кооперативну квартиру.

Слід зазначити, що всі документи, що підтверджують членство ОСОБА_6 в житлово будівельному кооперативі та документи, що підтверджують сплату пайових внесків знаходяться у ОСОБА_2 .

З метою отримання документів, які б підтверджували членство спадкодавиці в Житлово будівельному кооперативі №6 представником позивачів зроблено адвокатський запит до ОСБ « Маяк -92 з проханням надати інформаційну довідку з зазначенням чи була ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 членом Житлово-будівельний кооператив №6, чи був ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 членом Житлово будівельний кооператив №6, а також надати документ, що підтверджують членство в Житлово будівельний кооператив №6 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

У відповідь на зазначений запит отримано відповідь вих. № 3 від 08.08.2025р. в якій зазначено, що ОСББ «Маяк-92» , дата заснування якого 29.11.2010р., не є правонаступником Житлово будівельного кооперативу №6. Тому документів, які б свідчили про членство в цьому кооперативі не має . Місце знаходження цих документів не відоме.

Після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа №19/2017 від 13.06.2017 року, котра зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 60784719.

Спадкоємцями ОСОБА_6 за заповітом стали іі сини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі Позивач 1) та ОСОБА_5 06.01.1973 (далі Позивач 2).

23.01.2017 року чоловік ОСОБА_6 та батько спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_2 одноособово зареєстрував право власності на спірну квартиру чим порушив майнові права спадкоємців ОСОБА_6 за заповітом, оскільки йому було достеменно відомо про існування заповіту його покійної дружини, складеного на користь їхніх синів .

Таким чином, дії ОСОБА_2 щодо одноособової реєстрації права власності на спірну квартиру відбулися з порушенням прав законних спадкоємців за заповітом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки на момент реєстрації він був обізнаний про наявність заповіту покійної ОСОБА_6 , яким вона висловила волю передати належне їй майно своїм синам.

Такі обставини свідчать про недобросовісність дій та є предметом звернення позивачів до суду за захистом своїх прав та законних інтересів шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав в частині що перевищує 1/2 та визнання права власності в порядку спадкування.

Перебуваючи в офіційному шлюбі з ОСОБА_2 спадкодавиця ОСОБА_6 за життя була членом Житлово будівельного кооперативу №6 та отримала право на заселення в трикімнатну квартиру загальною площею 61,2 м2, житловою площею 44,9 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_6 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та двома синами вселилася в спірну квартиру, де остання була зареєстрована та фактично проживала разом з чоловіком до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Продовжуючи перебувати в офіційному шлюбі з ОСОБА_2 спадкодавиця повністю виплатила пайовий внесок та набула право спільної сумісної власності на спірну квартиру, однак за життя не оформила свідоцтво про право власності на житло, яке видається за фактом сплати пайових внесків за кооперативну квартиру.

Крім того, зазначено, що на підставі довідки виданої ОСББ «Маяк - 92» власником спірної квартири є ОСОБА_2 , чоловік Спадкодавиці, копія довідки про сплату пайових внесків додана до відповіді на адвокатський запит.

Так, відповідно до вищевказаної довідки, що видана громадянину ОСОБА_2 , яка містилася в матеріалах архівної інвентарної справи та була надана представнику позивачів у відповідь на адвокатський запит загальна вартість спірної квартири складала 7422, 00 крб. Перший внесок в розмірі 4000 крб. сплачено 13.06.1979 року, другий внесок в розмірі 3422,00 крб. сплачено 1983 року.

Зазначене в чергове доводить, що сплата пайових внесків здійснювалася спадкодавицею перебуваючи в офіційному шлюбі з ОСОБА_2 за рахунок спільних коштів подружжя.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №5 від 24 липня 2025 року, на дату сплати другої (останньої) частини пайового внеску ОСОБА_6 перебувала в офіційному шлюбі з Відповідачем 1 ОСОБА_2 (копія витягу додається). Згідно пункту 6 і 6-1 постанови Пленуму при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті 22, 24, 28 КпШС України), враховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до п. 43 Примірного статуту ЖБК з часу набрання законної сили рішенням суду про поділ квартири колишній із подружжя визнається членом кооперативу, тому суд не повинен покладати обов`язок на ЖБК на прийом цього подружжя до кооперативу; до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність», в редакції, що була чинною на час придбання спірної квартири, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Таким чином, при внесенні паю в житлово-будівельний кооператив за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Системний аналіз наведених правових норм, що діяли на момент набуття права власності на спірну квартиру, а саме на дату сплати останньої частини пайового внеску, дає підстави для висновку про те, що на момент набуття ОСОБА_6 права спільної сумісної власності на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру, а право власності набувалося в результаті повної сплати пайових внесків.

У зв`язку із набранням Цивільним кодексом України чинності з 1 січня 2004 року, Сімейний кодекс України також набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому нормами цього Кодексу регулюються відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності, а спірні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України).

За правилами статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно вимог статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Відтак, комплексне тлумачення наведених норм з урахуванням обставин справи, дають підстави вважати, що оскільки пай внесено ОСОБА_6 у період перебування у офіційному шлюбі з Відповідачем 1 за рахунок спільних коштів подружжя, то дану квартиру слід вважати спільним сумісним майном подружжя та такою, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 в частині належної спадкодавиці 1/2частки.

З наявних у справі доказів вбачається, що подружжя ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 проживало у спірній кооперативній квартирі під час шлюбу до моменту смерті спадкодавиці ОСОБА_6 . Спорів про користування квартирою чи про поділ спільного майна подружжя, зокрема квартири, між подружжям не виникало.

З урахуванням наведених норм матеріального права, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, та встановлених обставин, у тому числі повної сплати пайових внесків у 1983 році, тобто під час сумісного проживання у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя, доходимо висновку, про те, що внесений подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_2 пай за квартиру являється їх спільним майном.

А відтак, ОСОБА_6 за життя мала право на частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що згідно вимог статей 22, 28 і 29 КпШС України, щодо презумпції рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, складає 1/2, оскільки квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу та фактичного спільного проживання подружжя.

За життя ОСОБА_6 залишила заповіт в якому розпорядилася належним їй на час смерті майном, заповівши все належне їй на праві власності майно своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках.

Враховуючи те, що позивачі, які є спадкоємцями ОСОБА_6 за заповітом своєчасно в установлений законом шестимісячний строк подали до нотаріальної контори відповідні заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , до складу якої входила 1/2 частка спірної квартири, яка належала спадкодавиці за її життя позбавлені можливості в установленому законом порядку реалізувати своє право на звернення до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири, оскільки вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 , який є не є її одноособовим набувачем.

23 січня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне підприємство» Роменської районної ради Сумської області Скакун Ольгою Сергіївною на підставі довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «МАЯК-92», та технічного паспорта, виданого 11.01.2017 Комунальним підприємством «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», було прийнято рішення № 33515196 про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 61,2 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 .

Виходячи з положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування державної реєстрації права власності на ім`я ОСОБА_2 , вчиненої державним реєстратором Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне підприємство» Роменської районної ради Сумської області 23.01.2017 року, щодо 1/2 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 є обґрунтованими, оскільки зазначена реєстраційна дія була здійснена без належних правових підстав, з порушенням вимог чинного законодавства, а саме без документального підтвердження виникнення у ОСОБА_2 виключного права власності на вказану квартиру. При цьому, за життя співвласницею цієї квартири була ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входила 1/2 частка зазначеного житлового приміщення. Оскільки позивачі своєчасно подали заяви про прийняття спадщини, але позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права через неправомірну реєстрацію об`єкта нерухомого майна за відповідачем, наявні підстави для скасування спірної реєстрації як такої, що порушує права спадкоємців.

3. 06 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив на позовну зав якому зазначив, що він в повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що він не спростовує той факт, що перебував у шлюбі із ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і що в період зареєстрованого шлюбу із нею вона була членом Житлово-будівельного кооперативу №6 та отримала право, як і він разом з нею, як особа, яка перебувала з нею в зареєстрованому шлюбі.

13.06.2017 року була заведена спадкова справа.

23.01.2017 року він одноособово зареєстрував право власності на квартиру.

Вважав, що слід врахувати, що на час відкриття спадкової справи позивачам було відомо про те, що квартира зареєстрована за ним, а тому незрозуміло, чому більш, ніж через вісім років позивачі заявили до нього вимогу та звернулись до суду із позовом про визнання частково недійсним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на спадкове майно.

Окремо повідомив суд про те, що на час смерті дружини він досяг 70 літнього віку, і у відповідності до статті 1241 ЦК України він має право на обов`язкову частку у спадщині.

Він повідомляє суд про це, лише тому, що 23 липня 2019 року в адресу нотаріальної установи склав заяву, що він відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину, яка була посвідчена секретарем Ріпчанської сільської ради Роменського району Сумської області, але у відповідності до статті 1273 ЦК України право на відмову від прийняття спадщини встановлено терміном у шість місяців, а тому дана відмова не відповідає вимогам закону і взагалі не повинна була засвідчуватись представником сільської ради, що він і просить врахувати , в разі задоволення позову.

Відповідач також просить врахувати і те, що у разі все ж таки задоволення позову він має право на обов`язкову частку у спадщині, яка дорівнює 1/12 ч.(1/2:3=1/6 ч; 1/6:2=1/12ч) від спадкового майна.

4. 13 жовтня 2025 року позивачі, через представника ОСОБА_8 подали відповідь на відзив в якому просили визнати відзив відповідача ОСОБА_2 таким, що поданий з порушенням процесуальних строків, визначених ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.08.2025 року у справі №585/3046/25 про відкриття провадження у справі , та не приймати його до розгляду при вирішенні спору. Залишити без розгляду клопотання ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, оскільки воно є безпідставним, не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджене належними і допустимими доказами.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. В судовому засіданні позивач представник позивачів- -адвокат Колєсова О.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що він не зробив нічого протизаконного. Своїм синам він неодноразово говорив про те, що необхідно приватизувати квартиру. Однак вони не реагували. Тому він закінчив реєстрацію права власності на квартиру виключно на своє ім`я. просив відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Волкова І.І. в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила застосувати до позовну строк позовної давності. В задоволенні позовних вимог позивачів просила відмовити.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року (а. с.80) було постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

7. Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 03.12.2025 року задоволено клопотання представника позивачів про витребування копії спадкової справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

8. Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ріпки Роменського району Сумської області. ( т.1 а.с.12,35)

9.Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57509008 від 11.09.2019 року зареєстровано зміну місця зберігання спадкової справи №60784719 після спадкодавця ОСОБА_6 . Попереднє місце зберігання Роменська міська державна нотаріальна контора, нове місце зберігання приватний нотаріус Білашенко Л.В. (т.1 а.с.13,36)

10. Згідно Заповіту від 11.03.2014 року ОСОБА_6 усе своє майно заповіла в рівних долях ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (т.1 а.с.14,37)

11. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №432796741 від 25.06.2025 року квартира АДРЕСА_4 з 17.01.2017 року зареєстрована за ОСОБА_2 . (т.1 а.с.15)

12. Згідно повідомлення КП «Роменське МБТІ» №114 від 20.06.2025 року станом на 01.01.2013 року трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м. не реєструвалися. На підставі довідки ОСББ «Маяк-92» власником квартири є ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою ОСББ «Маяк-92». (т.1 а.с.16)

13. Згідно довідки №3 від 08.08.2025 року ОМББ «Маяк-92» , дата заснування якого 29.11.2010 р., не є правонаступником Житлово будівельного кооперативу №6. Тому документів які б свідчили про членство в цьому кооперативі не має. Місце знаходження цих документів не відоме. (т.1 а.с.23,43,61,73)

14. Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . Його батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . (т.1 а.с.24)

15. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 . Його батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . (т.1 а.с.25)

16. Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02.07.2025 року - оціночна вартість квартири в багатоповерховій житловій будівлі за адресою: АДРЕСА_3 . Сумської області , рік забудови з 1971 по 1979 р. складає 462484,78 грн. (т.1 а.с.74-75)

17. Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 7 від 03.09.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 09 січня 1971 року зареєстрували шлюб. (т.1 а.с.90-92)

18. Згідно заяви від 23.07.2019 року ОСОБА_2 повідомив нотаріальну контору про те, що спадщину після дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 він не прийняв, порядок звернення до суду за продовженням строку для прийняття спадщини йому відомо, в суд по даному питанню звертатися не буде та відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину. (т.1 а.с.120)

19. Згідно Консультативного висновку спеціаліста від 10.08.2023 року ОСОБА_2 встановлено діагноз: Хвороба Паркінсона, ст.4 за шкалою Хен-Яна, акінетико-ригідно-тремтлива форма, переважно лівобічний гемі тип, виражене порушення моторики, ходи, самообслуговування. (т.1 а.с.121)

20. Згідно довідки серії 12 ААГ ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності з ураженням ОРА загального захворювання , безтерміново. (т.1 а.с.122)

21. Зі спадкової справи №19/2017 вбачається :

Заявою від 08.06.2017 року ОСОБА_5 повідомив, що спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , заповідала все своє майно в рівних частинах йому та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 він приймає.

Заявою від 14.06.2017 року ОСОБА_4 повідомив, що спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , заповідала все своє майно в рівних частинах йому та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 він приймає.

11.07.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяву приватному нотаріусу Роменського районного нотаріального округу Сумської області Білашенко Л.В. про прийняття спадщини після спадкодавця- ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка склала заповіт на їх користь, що був посвідчений секретарем Ріпчанської сільської ради Роменського району Сумської області Семич Л.В.-11.03.2014 року.

В заяві зазначено, що інших спадкоємців, в тому числі відповідно до ст.1241 ЦК України, які б мали право на отримання обов`язкової частки в спадщині (малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця та непрацездатних батьків) немає. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, наявних в матеріалах спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину на частку спадкодавці в квартирі АДРЕСА_4 , нотаріусом не видаваось.( т.1 а.с.188-276)

V. Норми права

23. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України зазначений Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Отже, у спірних правовідносинах, ураховуючи зазначені правові норми, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Подібним чином питання спільної власності подружжя регулює і чинний СК України.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України.

Відповідно до статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Вказані норми, що діяли на час набуття у власність спірної квартири, узгоджуються з нормами чинного сімейного законодавства України. Зокрема, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Системний аналіз змісту наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17-ц (провадження

№ 14-325цс18).

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1220-1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини

є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1268-1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно доглави 29 ЦК України.

За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У частині першій статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється.

Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність (частина друга статті 268 ЦК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення наведених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

VІ. Оцінка Суду.

24. Ооцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_6 (спадкодавець) в період з 09 січня 1971 року до 25 грудня 2016 року (подень смерті дружини) перебували у шлюбі.

У 1979 році здійснено перший внесок за квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу «Маяк-92», яка складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_3

Довідкою ОСББ «Маяк-92» та довідкою Ромненського МБТІ від 26.06.20255 року, ситверджується про повністю внесений пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_4 .

З наданих доказів вбачається, що квартира придбана під час перебування ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_6 (спадкодавець) в шлюбі, і хоча членом ЖБК «Маяк-92» був лише відповідач, паєнакопичення в ЖБК та отримана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя на підставі Закону та належить подружжю в рівних частках, по 1/2 кожному співвласнику.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . на час смерті ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Складеним за життя заповітом ОСОБА_6 усе своє майно заповіла в рівних долях ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №432796741 від 25.06.2025 року квартира АДРЕСА_4 з 17.01.2017 року зареєстрована за ОСОБА_2 .

11.07.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до приватного нотаріуса Білашенко Л.В. про прийняття спадщини після спадкодавця- ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка склала заповіт на їх користь, що був посвідчений секретарем Ріпчанської сільської ради Роменського району Сумської області Семич Л.В.-11.03.2014 року.

Заявою від 08.06.2017 року ОСОБА_5 повідомив, що спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , заповідала все своє майно в рівних частинах йому та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 він приймає.

Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто на час смерті дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , виповнилось 70 років, тобто на час відкриття спадщини після спадкодавця ОСОБА_6 , він був непрацездатним за законодавством України, а тому у нього виникло право спадкування на обов`язкову частку у спадщині. На час смерті дружини ОСОБА_6 , ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто за різними зі спадкодавицею адресами, у звязку з чим мав прийняти спадщину, яка складається з обов`язкової частки, у відповідності до закону. Натомість, ОСОБА_2 заяву про прийняття обов`язкової частки на спадщину до нотаріуса не подав, а написав заяву про те, що за поновленням строку звернення із заявою про прийняття спадщини, звертатись не буде і спадщину після смерті дружини приймати наміру не має.

Відтак за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки частка квартири АДРЕСА_4 належала ОСОБА_6 як спільне майно подружжя, заповіт вона склала на все майно, яке їй належить та на яке вона матеме право на день смерті на двох синів, які прийняли спадщину, на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано одноособова в розмірі 1 цілої на ОСОБА_2 , що унеможливлює оформлення права власності за позивачами в позасудовому порядку, то позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи представника позивача про застосування позовної давності суд вважає не обґрунтованими, оскільки спадщина належить спадкоємцям із часу прийняття і ЦК не встановлює часових вимог до оформлення права власності на спадкове майно, після прийняття спадщини.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

25. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог в цій справі - судові витрати слід стягнути з відповідача. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с.122), тому судові витрати на підставі ст.141 ЦПК, необхідно вднести за рахунок держави.

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Роменської міської ради Сумської області про визнання частково недійсним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

2. Право власності на 1/ 2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 зареєстроване рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне підприємство» Роменської районної ради Сумської області від 23.01.2017 № 33515196,- скасувати.

3. Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( паспорт НОМЕР_3 РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

4. Визнати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (паспорт (Idкартка) № НОМЕР_5 РНОКПП НОМЕР_6 адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Сумського апеляційного суду через єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, або через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення буде складено 30 грудня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_4 адреса АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_5 адреса АДРЕСА_9 РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідачі: ОСОБА_2 адреса АДРЕСА_10 .

Роменська міська рада Сумської області адреса Україна, Сумська обл., місто Ромни, бульвар Шевченка, будинок, 2, 42000

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ