Справа № 164/1755/25 Головуючий у 1 інстанції: Невар О. В.
Провадження № 22-ц/802/1451/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що вони з відповідачем з 31 липня 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей, які уже повнолітні.

Підставою розірвання шлюбу є різні погляди на життя, несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння.

Вони з відповідачем разом не проживають з 2014 року, спільного бюджету не мають та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує формально, примирення, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить її інтересам.

Розірвати шлюб у добровільному порядку через органи ДРАЦСу відповідач відмовляється, а тому вона змушена звертатися до суду.

Ураховуючи наведене, просила розірвати укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований у Маневицькому районному відділі ЗАГСу Волинської області 31 липня 1993 року, актовий запис № 51.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 31 липня 1993 року Маневицьким районним відділом ЗАГСу Волинської області, актовий запис №51, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить змінити це рішення у мотивувальній частині, зазначивши, що саме з 2014 року шлюб сторін носить виключно формальний характер, оскільки саме з цього часу фактично припинені шлюбні відносини між подружжям та припинено ведення ними спільного господарства, а також саме з цього часу подружжя проживає окремо.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання, призначене на 15 год 30 хв 22 грудня 2025 року, не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, представник ОСОБА_3 подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Судова повістка вважається врученою відповідачу відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У цій справі це 26 грудня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 31 липня 1993 року Маневицьким районним відділом ЗАГСу Волинської області зареєстровано шлюб сторін, про що складено відповідний актовий запис № 51 і у них народилося двоє дітей, які на даний час уже повнолітні.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджувала про неможливість збереження сім`ї з підстав їх з відповідачем різних поглядів на життя, несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння та того, що сторони не проживають разом з 2014 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім`я розпалася, шлюб збережений бути не може, а тому шлюб необхідно розірвати.

Зазначені обставини суд встановив зі змісту позовної заяви, оскільки сторони у судове засідання не з`явилися.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд мав зазначити у мотивувальній частині рішення, що саме з 2014 року шлюб сторін носить виключно формальний характер, оскільки саме з цього часу фактично припинені шлюбні відносини між подружжям та припинено ведення ними спільного господарства, а також саме з цього часу подружжя проживає окремо, як про це зазначено позивачем у позовній заяві, а не зазначати, що сторони тривалий час проживають окремо відхиляються апеляційним судом, так як позивачем не підтверджено жодними доказами, що такі обставини мали місце саме з 2014 року.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на визнання відповідачем такої обставини у поданому відзиві на позовну заяву відхиляються апеляційним судом, оскільки наявний у справі документ під назвою «відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу» надійшов на електронну адресу суду першої інстанції, тобто у електронній формі, однак, не скріплений електронним підписом відповідача, тобто не відповідає вимогам Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про електронні довірчі послуги», «Про електронний цифровий підпис», чим не підтверджує надіслання відзиву саме відповідачем.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, а тому збереження шлюбу є недоцільним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, яке ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і додержанням норм процесуального права.

В частині задоволення позову про розірвання шлюбу рішення сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді