Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/23565/25

провадження № 2/755/16515/25

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Пархоменко К.В.

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, про зобов`язання здійснити приватизацію житлового приміщення, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, яким з просить визнати незаконним та скасувати рішення Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-396/25 від 27 жовтня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у приватизації кімнати АДРЕСА_1 та зобов`язати Орган приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити приватизацію кімнати АДРЕСА_1 за заявою позивача ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 16.02.2004 року позивач ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим в кімнаті АДРЕСА_1 . Разом із позивачем в кімнаті з часу народження проживає його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та його донька свої житлові чеки на приватизацію квартири не використали, іншого житла на праві власності не мають, тому, керуючись своїм правом на приватизацію житла, звернулись до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію вказаної кімнати. Рішенням відповідача від 26 червня 2025 року № 43-254/25 документи про приватизацію кімнати повернуто позивачу для доопрацювання.01.10.2025 року позивачем повторно було подано документи відповідачу задля здійснення приватизації житла. За результатом розгляду заяви і доданого до неї пакету документів, керуючись п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, відповідач Рішенням № 43-396/25 від 21.10.2025 року відмовив позивачу у приватизації кімнати, вказуючи на відсутність передбачених законом документів задля здійснення приватизації житлового приміщення, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

04 грудня 205 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, про зобов`язання здійснити приватизацію житлового приміщення.

17 грудня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті вимог.

Представник позивача ОСОБА_3 надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача органу приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 16.02.2004 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» видано ОСОБА_1 ордер № 01 на право зайняття житлового приміщення площею 18 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_2 , де останній проживає з 1985 року. (а.с. 15 зв., 27 зв.)

01.10.2009 року між ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» та ОСОБА_1 укладено Договір на тимчасове проживання в гуртожитку АДРЕСА_3 . (а.с. 21)

За даними технічного паспорту від 21.05.2025 року складеного ФОП ОСОБА_4 , кімната АДРЕСА_1 має житлову площу 18,0 кв.м., балкон 0,7 кв.м. (а.с. 40 зв.- 43 зв.)

01.09.2015 року між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та ОСОБА_1 укладено Договір на проживання в гуртожитку, що надає згоду Підприємства на вселення наймача на тимчасовій основі в житлове приміщення площею 17,2 кв.м. по АДРЕСА_2 . (а.с. 18 зв.-19)

Згідно паспортних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.07.2003 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . До 01.07.2004 року, та з 24.02.2005 року повторно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 28 зв.)

За даними Витягів з реєстру територіальної громади від 06.05.2025 року та від 10.05.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 - з 24.02.2005 року. (а.с. 10 зв., 11 зв.)

Згідно Акту, затвердженого начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 410 від 03.09.2025 року, Довідки про постійне проживання у гуртожитку, виданої ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» від 19.09.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно постійно проживають за адресою: АДРЕСА_4 , з часу народження. (а.с. 9, 10 зв.-11)

Згідно Довідки, виданої Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією № 301 від 25.06.2018 року, ОСОБА_1 дійсно перебуває на квартирному обліку на загальних підставах з 11 червня 1979 року у складі 1 особи, облікова справа № 995, а з 12.05.1986 року по категорії - одинокі матері складом сім`ї з 2-х осіб. (а.с. 8 зв., 17)

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухомого майна на праві власності не мають. (а.с. 9 зв., 10 зв.)

Згідно Довідок АТ «Державний ощадний банк України» від 13.05.2025 року та від 26.05.2025 року списки на приватизацію за адресою: АДРЕСА_4 в Банк не надходили. (а.с. 13 зв, 14)

Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», зокрема, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом комунальної власності, залишено у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію їх жилих приміщень. Наказано районним в м. Києві державним адміністраціям здійснити приватизацію житлових приміщень гуртожитків, делеговано районним в м. Києві державним адміністраціям право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитку мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. (а.с. 34-37)

18.06.2025 року ОСОБА_1 на ім`я керівника Органу приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подано Заяву про оформлення передачі в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кімнати АДРЕСА_1 . (а.с. 25 зв.)

26.06.2025 року Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за № 43-254/25 прийнято рішення повернути ОСОБА_1 на доопрацювання пакет документів на приватизацію кімнати АДРЕСА_5 . (а.с. 32-33)

21.10.2025 року Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за № 43-396/25 прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в приватизації кімнати АДРЕСА_1 , з огляду на ненадання заявником повного пакету документів. (а.с. 30 зв.-31)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації надає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зазначено сферу дії цього Закону, яка поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Цей Закон не поширюється на громадян, які:

1) проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом;

2) мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом;

3) мешкають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена, або яким немає можливості повернути колишнє жиле приміщення;

4) потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз;

5) проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на день набрання чинності цим Законом (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей) (частина третя статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб) (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року ( із змінами та доповненнями ) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом:

- безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

- продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

У частині десятій статті 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Серед них має бути і копія ордера про надання жилої площі, а також документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

У відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

Отже, враховуючи те, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача.

Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. (постанова Верховного Суду від 12 березня 2020 року № 483/731/19)

Відповідно до законодавства України державний облік житлового фонду здійснюється за єдиною для України системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (стаття 28 ЖК України).

Неналежний облік житлових приміщень (квартир) державного житлового фонду, що перешкоджає їх приватизації громадянами, які на законних підставах вселилися та проживають у цих приміщеннях (квартирах) та відповідно до закону мають право на їх приватизацію, не може покладати на цих громадян негативні наслідки такої бездіяльності уповноважених органів державної влади / місцевого самоврядування та тягар ризиків відмови у приватизації житлових приміщень (квартир) з цих підстав.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений законодавством.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають під час приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону № 2482-XII).

Перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18), на яку посилався заявник у касаційній скарзі.

Якщо органи приватизації зволікають із прийняттям відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передання спірного житла у приватну власність позивача.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23).

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною та скасування рішення відповідача № 43-396/25 від 27 жовтня 2025 року про відмову позивачу ОСОБА_1 в приватизації кімнати АДРЕСА_1 , - оскільки судом встановлено, що позивачем правомірно реалізовано його право на приватизацію займаної ним кімнати АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України вселився у спірну кімнату на підставі ордеру № 01 від 16.02.2004 року як член сім`ї відповідального наймача кімнати матері ОСОБА_5 , після смерті якого позивачем було змінено Договір найму спірного приміщення, оформивши на підставі Розпоряджень уповноважених органів особовий рахунок на своє ім`я. Докази оспорення та визнання недійсним ордеру в матеріалах справи відсутні. Позивач разом із неповнолітньою донькою зареєстрований за адресою спірної кімнати та постійно проживає в ній з часу народження по день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 27.10.2025 року № 43-396/25, перебуває на квартирному обліку з 12.05.1986 року; докази наявності у позивача на праві власності та/або на праві користування іншого житла в матеріалах справи відсутні; після закінчення дії ордера на вселення позивач продовжив проживати у кімнаті, укладав договори про надання комунальних послуг; законність видання позивачу ордера на вселення, як і законність факту проживання позивача із сім`єю у кімнаті після закінчення строку дії ордера, тривалість тісного зв`язку позивача з житлом органи державної влади та місцевого самоврядування не заперечували; будь-яких судових справ щодо позбавлення позивача права користування вказаною кімнатою чи виселення не ініційовано; Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом комунальної власності, залишено у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію їх жилих приміщень; орган приватизації може відмовити у переданні житлового приміщення у власність наймача в порядку приватизації лише у разі відсутності у нього права на приватизацію та/або заборони приватизувати це приміщення. Однак таких підстав для відмови позивачу у приватизації кімнати № 17, в гуртожитку АДРЕСА_2 у Рішенні Дніпровської РДА № 43-396/25 від 27 жовтня 2025 року не зазначено.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, про зобов`язання здійснити приватизацію житлового приміщення, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України)

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 937,92 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 47 Конституції України, ст. 345 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 58, 59 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, про зобов`язання здійснити приватизацію житлового приміщення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-396/25 від 27 жовтня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у приватизації кімнати АДРЕСА_1 .

Зобов`язати орган приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації прийняти рішення про приватизацію кімнати АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Стягнути з органу приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (, м. Київ, б-р Праці, 1/1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1 937,92 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29 грудня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган