Справа № 2-685/11
Провадження №2-зз/369/17/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Скрипник О.Г.,

секретаря Гребенюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зозулі Володимира Миколайовича про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Електро» та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зозуля Володимир Миколайович звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 02.09. 2011 року, у якій просив судскасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2011 року у справі № 2-685/2011, та зняти арешт з транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2004 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2004 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Під час спроби здійснити відчуження вказаного транспортного засобу в сервісному центрі МВС Заявнику було повідомлено, що належний йому автомобіль перебуває під арештом.

На адвокатський запит адвоката Заявника Територіальний сервісний центр МВС № 3246 повідомив, що арешт на транспортний засіб був накладений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.09.2011 року у справі № 2-685/2011, проте надати копію вказаної ухвали не зміг, оскільки строк зберігання даного документу збіг та він був знищений.

Заявник просить врахувати, що в архіві Києво-Святошинського районного суду Київської області представнику Заявника повідомили, що усі матеріали справи № 2-685/2011 були знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, крім рішення по суті справи.

З рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області вбачається, що в його провадженні перебувала справа № 2-685/2011 рік за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ТОВ «АС ЕЛЕКТРО» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням від 14.12.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у вказаній вище справі позовну заяву було задоволено частково, а саме стягнуто з ТОВ «АС ЕЛЕКТРО» на користь ОСОБА_2 відшкодування завданих збитків у розмірі 35 441,49 грн., витрат на проведення експертизи у розмірі 486,78 грн., витрат з оренди гаражу у розмірі 4 400,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 41,54 грн. витрат на повідомлення про час та місце огляду транспортного засобу та 330,00 грн. витрат по евакуації транспортного засобу з місця; стягнуто солідарно з ТОВ «АС ЕЛЕКТРО» та ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., 507,00 грн. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою від 14.05.2012 року Апеляційний суд Київської області у справі № 22ц-991/12 задовольнив заяви відповідачів про відмову від апеляційної скарги та закрив апеляційне провадження. Таким чином, наведене вище рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Так як копія ухвали про накладення на транспортний засіб Заявника не збереглася ні в органах МВС, ні в суді, надати її копію разом з цим клопотанням об`єктивно неможливо. Проте, із зазначено вище листа ТСЦ МВС чітко вбачається, що саме в рамках вказаної справи № 2-685/2011 був накладений арешт на транспортний засіб Заявника.

Враховуючи, що ухвала, на підставі якої накладено арешт, датована 02.09.2011 року, а рішення суду по суті спору 14.12.2011 року, є достатні підстави вважати, що вказаною ухвалою були вжиті заходи забезпечення позову.

У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

20.02. 2025 року представником відповідача направлено на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При розгляді заяви встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Електро» та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2011 року було накладено арешт на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2004 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням від 14.12.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у вказаній вище справі позовну заяву було задоволено частково, а саме стягнуто з ТОВ «АС ЕЛЕКТРО» на користь ОСОБА_2 відшкодування завданих збитків у розмірі 35 441,49 грн., витрат на проведення експертизи у розмірі 486,78 грн., витрат з оренди гаражу у розмірі 4 400,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 41,54 грн. витрат на повідомлення про час та місце огляду транспортного засобу та 330,00 грн. витрат по евакуації транспортного засобу з місця; стягнуто солідарно з ТОВ «АС ЕЛЕКТРО» та ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., 507,00 грн. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою від 14.05.2012 року Апеляційний суд Київської області у справі № 22ц-991/12 задовольнив заяви відповідачів про відмову від апеляційної скарги та закрив апеляційне провадження. Таким чином, наведене вище рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки на даний час рішення по справі виконане, ухвала суду набрала чинності не оскаржувалась, враховуючи наявність арешту порушує права власника та суперечить приписам статтей 319, 321 ЦК України, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

постановив :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зозулі Володимира Миколайовича про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АС Електро» та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2011 року, шляхом зняття арешту з транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2004 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Оксана СКРИПНИК