Номер провадження: 22-ц/813/4443/25
Справа № 501/876/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

від органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, не з`явились,

переглянувши справу №501/876/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2025 року у складі судді Смирнова В.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 28 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку (зареєстровано в суді 06 березня 2024 року) до суду з вищеназваним позовом, вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 24 жовтня 2014 року, шлюб розірвано судовим рішенням від 01 лютого 2024 року. Після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_5 , 2016 року народження, залишилася проживати з матір`ю. Відповідач ОСОБА_3 з 24 лютого 2022 року перебуває за кордоном та бажає виїзду дитини за кордон за відсутності бажання дитини проживати з батьком та дозволу матері дитини.

Позивач ОСОБА_1 просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю; стягнути судові витрати (т.1 а.с.1-8).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 19 березня 2024 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.81).

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, за домовленістю дитина проживає з матір`ю (т.1 а.с.108-113).

Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вважає можливим визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , 2016 року народження, з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.164-168).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.193-194).

Висновок суду мотивовано необґрунтованістю позову. Дитина наразі проживає з матір`ю; відповідач зазначає, що у нього відсутній спір з приводу того, з ким із них буде проживати дитина; відповідач не ставить питання про проживання дитини з батьком; вимоги позивача ґрунтуються на припущенні того, що відповідач може забрати дитину та вивезти за кордон.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (т.1 а.с.232-233).

Висновок суду мотивовано ненаданням детального опису виконаних робіт, доказів (платіжного документу) понесення ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 20860,0 грн., еквівалентну 500,00 доларів США.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу суду про відмову ухвалити додаткове рішення.

В апеляційній скарзі на рішення представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.9-16).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Спір про визначення місця проживання дитини необов`язково повинен виражатися у формі відкритого конфлікту. Сама наявність дій, спрямованих на зміну усталеного порядку проживання дитини без згоди другого з батьків, а також окреме проживання батьків вже є достатньою підставою для існування спору. Суд не взяв до уваги та не оцінив письмовий доказ, а саме консультативний висновок з результатами психологічного обстеження дитини №01/24-к від 23 лютого 2024 року, який відображає конфлікт між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання дитини. Відповідач неодноразово під час комунікації з дитиною обговорював тему виїзду доньки за кордон. Відповідачем була здійснена спроба потайки за допомогою невстановленої особи забрати дитину зі школи з метою подальшого вивезення її за кордон. У дитини відсутнє будь-яке бажання проживати разом із батьком. З наданих позивачем доказів вбачається наявність конфлікту між позивачем та відповідачем щодо місяця проживання дитини. Відповідач зазначає, що він не перешкоджає проживанню їх спільної дитини з позивачем, однак результат психологічного обстеження дитини №01/24 від 23 лютого 2024 року спростовує ці доводи. Встановлення місця проживання дитини з матір`ю не порушує інтереси дитини, забезпечує реалізацію принципу найкращих інтересів дитини, що передбачений низкою міжнародних договорів, які є частиною національного законодавства України. Задоволення позову дасть визначеність стосовно місця проживання дитини у подальшому, оскільки сторони проживають окремо. Посилання суду на не встановлення думки дитини спростовано висновком органу опіки та піклування, з якого вбачається, що дитина у присутності матері та спеціаліста повідомила, що любить маму та хоче проживати з нею. Судова практика Верховного Суду орієнтує на те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Консультативний висновок №01/24-к від 23 лютого 2024 року є сумнівним як доказ заперечення необхідності проживання дитини з матір`ю з боку відповідача. ОСОБА_3 24 лютого 2022 року виїхав з України, тому із аналізу вказаного консультативного висновку неможливо встановити про який період часу йде мова, чи малася на увазі саме поїздка за кордон або ініціатива зустрічі із донькою, чи дійсно особа, яка намагалася забрати дитину зі школи, діяла за вказівкою батька, або мала місце спроба викрадення дитини. Твердження ОСОБА_1 про те, що не ідентифікована особа за вказівкою батька під час його знаходження за кордоном вчинила спроби забрати дитину за кордон до батька, є нічим не обґрунтованим припущенням. Спростовується вірогідність такого припущення і тим, що вивезення дитини за кордон без згоди батька є неможливим в силу п.2-3 Правил перетинання кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. ОСОБА_1 в контексті твердження про незгоду батька із необхідністю проживання дитини з матір`ю або дій, направлених на невизнання такої необхідності, не довела волевиявлення батька до проживання дитини із ним або наявність перешкод у постійному безперервному проживанні дитини із матір`ю з боку батька. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, є спільна згода батьків. У випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За умовами частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає письмовий висновок саме щодо розв`язання спору. Суд правомірно не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, зокрема, що не було встановлено, чи дійсно наявний між позивачем та відповідачем спір і як він проявляється. З урахуванням особливостей відношення позивача до відповідача (неприязнь) та до дитини (турбота) сторона відповідача доходить до висновку, що відсутність будь-яких адекватних дій з боку позивача з приводу небезпеки з боку неідентифікованої особи продиктована тим, що за її внутрішнім переконанням ніхто дитину в неї забирати, тим паче, викрадати не мав наміру, а теза про намір саме батька забрати у неї дитину продиктована суто процесуальними аспектами. Судова практика, на яку посилається апелянт, є нерелевантною до спірних відносин (т.2 а.с.38-44).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_3 , 1987 року народження, та ОСОБА_1 , 1989 року народження, зареєстрували шлюб 24 жовтня 2014 року; шлюб розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року у справі №522/20516/23-Е (т.1 а.с.24, 25-26).

ОСОБА_3 , 1987 року народження, та ОСОБА_1 , 1989 року народження, є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Одеса Одеської області України.

ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання та фактично проживає в м. Одесі.

ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання в м. Чорноморську Одеської області та з 24 лютого 2022 року перебуває за кордоном.

Дитина ОСОБА_5 , 2016 року народження, після припинення батьків проживати сім`єю проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю подано до суду 28 лютого 2024 року.

Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вважає можливим визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , 2016 року народження, з матір`ю ОСОБА_1 (т.1 а.с.164-168).

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 142 СК України визначено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебувають їхні батьки у шлюбі між собою.

Дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною, яка не досягала десяти років, батьки якої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в силу припинення сімейних відносин проживають окремо.

Право батьків на визначення місця проживання дитини врегульовано статтею 160 СК України, відповідно до частини 1 даної норми права місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як батьки дитини ОСОБА_5 , яка не досягла десяти років, не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, як наслідок, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з нею як матір`ю.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність спору щодо місця проживання дитини не приймаються, так як ОСОБА_1 не вважає такою, що безспірно відбулася та усталено існує між сторонами як батьками дитини домовленість про проживання дитини з матір`ю. Крім того, має місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як батьків дитини окремо та наразі в різних країнах, що вже саме по собі вказує на наявність обставин, з якими пов`язується необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини для завершення неврегульованості питання щодо того, з ким проживатиме дитина (саме як неврегульоване остаточно сприймає ОСОБА_1 це питання).

Положеннями частини 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місяця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Дитина ОСОБА_6 є малолітньою, після припинення між батьками сімейних відносин залишилася проживати з матір`ю. З початком війни батько дитини виїхав за межі України. ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_7 проживають в м. Одесі, житлом та належними житлово-побутовими умовами в такому забезпечені. ОСОБА_7 ходить до школи в м. Одесі. Мати ОСОБА_1 батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини виконує. Обставин, які унеможливлювали б проживання дитини з матір`ю, не встановлено.

Відповідно до положень частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою.

Згідно частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування вважає можливим визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , 2016 року народження, з матір`ю ОСОБА_1 .

Дитина ОСОБА_7 у присутності та за згодою матері повідомила спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської роди, що вона лютить маму і хоче проживати лише з нею та переживає, що батько її забере від мами.

Думка дитини щодо її місця проживання є з`ясованою.

Висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим, складеним на підставі зібраних матеріалів щодо батьків та дитини, перевірки умов проживання дитини, бесіди з дитиною тощо, тому як такий, що не суперечить інтересам дитини, приймається судом при вирішенні спору.

В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

ОСОБА_1 довела наявність обставин для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 з нею як матір`ю. Визначення місця проживання дитини з матір`ю не суперечить інтересам дитини. Таке рішення в умовах війни та вибуття з початком війни батька дитини за кордон має направленість на захист малолітньої дитини, яка наразі проживає в Україні.

Правові підстави для відмови у позові відсутні, як наслідок, позов підлягає задоволенню.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату за подання позову судового збору в сумі 1211,20 грн. та на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1849,50 грн. підлягають покладенню на відповідача.

В судовому засіданні 11 грудня 2025 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав учасникам справи можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи та тривалі відключення електроенергії ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 23 грудня 2025 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Одесі Одеської області України, з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженою в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання позовної заяви судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп., витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1849 грн. 50 коп., а всього в загальній сумі 3060 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова

Є.С.Сєвєрова