Справа № 333/5779/24
Провадження № 2/456/276/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 жовтня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №333/5779/24 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2023/3877292 від 14.06.2023 марки Audi Q7, 2008 р. випуску, об`єм двигуна 2967 см.куб., VIN-код НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Територіальному сервісному центру МВС України №4645 та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №-КД-2 відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 500000,00 грн. із терміном повернення 01.12.2024. Пунктом 6.1. Кредитного договору визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами. 14.12.2021 між позивачем та відповідачем-1 була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. Кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки. 01.07.2022 між позивачем та відповідачем-1 укладений договір про внесення змін до Кредитного договору № -КД-2 від 14.12.2021, відповідно до якого Відповідач підтвердив свої зобов`язання перед Банком щодо погашення заборгованості за Договором. Відповідач-1 порушив свої зобов`язання за - Кредитним договором та припинив здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів, у зв`язку з чим Банк був вимушений звернутись до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № -КД-2 від 14.12.2021 в розмірі 487199,57 грн. 18.05.2023 ухвалою Господарського суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1265/23 за правилами спрощеного позовного провадження. 18.05.2023 Господарський суд Запорізької області ухвалив розглядати справу № 908/1265/23 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

При цьому, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.05.2023 у справі № 908/1265/23 встановлено наступне. 11.05.2023 через систему «Електронний суд» до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Яковленої Т.В., надійшло повідомлення № 16266 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабі Користувача ЄСІТС. 12.05.2023 через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 , адвоката Яковленої Т.В., до суду надійшла заява про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів не електронну адресу. 17.05.2023 через систему «Електронний суд» до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Яковленої Т.В надійшли клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву та про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Активні дії вчинені представником ОСОБА_1 під час розгляду справи свідчать, що Відповідачу-1 було достеменно відомо, про наявність судового процесу щодо стягнення заборгованості та можливість подальшого звернення стягнення на належне майно у межах виконавчих проваджень. 18.09.2023 Господарським судом Запорізької області прийнято рішення у справі №908/1265/23 яким позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 , задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №-КД-2 від 14.12.2021 у розмірі: 487 199,57 грн. При цьому, суд встановив факт укладення кредитного договору, факт видачі кредиту, факт порушення Відповідачем-1 зобов`язань за Договором та факт наявності заборгованості.

Крім того, Господарським судом Запорізької області встановлено, що у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості за Кредитним договором Банком направлено ОСОБА_1 , повідомлення про розірвання договору №-КД-2 з вимогою до 03.02.2023 здійснити погашення заборгованої в повному розмірі. 09.02.2023 позивачем було направлено повідомлення ОСОБА_1 , про надсилання вимоги гаранту №122 від 08.02.2023. При цьому повідомлення направлялось Банком відповідачеві електронною поштою, зазначена у п. А.11 Кредитного договору як офіційна адреса для обміну повідомленнями між Банком та Позичальником.

Таким чином, зважаючи на неодноразові повідомлення Банку про необхідність вжиття заходів для погашення заборгованості за кредит договором Відповідачу-1 ще до відкриття провадження у справі №908/1265/23, було відомо про наявну заборгованість за кредитним договором. 22.12.2023 ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у справі № 908/1265/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі № 908/1265/23 повернуто.

03.01.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Мельниковим Олегом Андрійовичем відкрито виконавче провадження № 73695558 з примусового виконання наказу № 908/1265/23 виданого 12.10.2023 Господарським судом Запорізької області та прийнято постанову про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 .

На момент пред`явлення цього позову заборгованість Позичальника перед Позивачем за кредитним договором № -КД-2 від 14.12.2021 становить 227918,61 грн, та складається з наступного: - 227366.19 грн - заборгованість за тілом кредиту; -552.42 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Так, відповідач вчинив відчуження майна, що належить йому на праві власності, на шкоду кредитору. Представником АТ КБ "Приватбанк" отримано інформацію, що після відкриття провадження у справі № 908/1265/23 Позичальником було відчужено транспортний засіб AUDI Q7 2008 р.в. держ. номер НОМЕР_2 на користь сина - ОСОБА_2 .

З метою встановлення обставин перереєстрації зазначеного транспортного засобу на нового власника Позивачем направлено адвокатський запит до Регіонального сервісного центру МВС. Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях повідомив, що 21.08.2018 транспортний засіб AUDI Q7 2008 р.в. VIN-код НОМЕР_1 держ. номер НОМЕР_2 було зареєстровано за ОСОБА_1 . 14.06.2023 на підставі акту огляду експерта серії 4645 №1788844 від 14.06.2023 та договору купівлі-продажу №2023/3877292 укладеному в ТСЦ №4645 вищевказаний автомобіль перереєстровано на ОСОБА_2 .

Зважаючи на наведене, ФОП ОСОБА_1 допустила порушення своїх зобов`язань за кредитним договором та неодноразово була повідомлена Банком про необхідніть сплатити заборгованість за цим кредитним договором.

Під час розгляду судової справи № 908/1265/23 представник ОСОБА_3 , брав активну участь у розгляді справи і з 11.05.2023, надавала суду різноманітні клопотання та заяви, що свідчить про обізнаність відповідача-1 про наявність судового процесу про стягнення заборгованості та можливість подальшого звернення стягнення на належне їй майно у межах виконавчого провадження. Незважаючи на наявну заборгованість за кредитним договором, про яку Відповідач-1 була обізнана, а також відкрите провадження у справі про стягнення заборгованості ОСОБА_1 , 14.06.2023 відчужила транспортний на користь сина - ОСОБА_2 . Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі № 908/1265/23 задоволено позов AT КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № -КД-2 від 14.12.2021 у розмірі 487199,57 грн.

На сьогоднішній день відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 908/1265/23 виданого 12.10.2023 Господарським судом Запорізької області та прийнято постанову про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 . Стягнутої судовим рішенням у справі № 908/1265/23 з Відповідача-1 на користь Позивача суми достатньо для звернення стягнення на транспортний засіб AUDI Q7 2008 р.в. VIN НОМЕР_1 .

У відповідь на запит державного виконавця у межах виконавчого провадження №73695558 щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів Міністерство внутрішніх справ України повідомило, що дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні. У відповідь на запит державного виконавця №186844800 від 03.01.2024 Державна податкова служба України повідомила, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь ОСОБА_1 податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня. У відповідь на запит державного виконавця № 186844801 від 03.01.2024 Державна податкова служба України повідомила, що юридичну особу фізичну особу - підприємця (РНОКПП: НОМЕР_3 ) знято з обліку у контролюючих органах.

Зважаючи на вищевикладенє, у межах виконавчого провадження №73695558 державним виконавцем встановлено відсутність у Відповідача-1 доходу та транспортних засобів, отже у боржника відсутні кошти та цінності, достатні для задоволення вимог AT КБ "Приватбанк" як стягувача у виконавчому провадженні. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідачу - 1 належить на праві власності наступне нерухоме майно: квартира за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080); житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245) та земельна ділянка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245) за адресою АДРЕСА_2 ; 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженого Наказом Міністерства з реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 Приазовська селищна територіальна громада з 24.02.2024, Мелітопольська міська територіальна громада з 25.02.2024 входять до переліку Тимчасово окупованих російською федерацією територій України Отже, транспортний засіб AUDI Q7 2008 р.в. VIN НОМЕР_1 відчужено Відповідачем-1 на користь Відповідача-2, інших транспортних засобів за Відповідачем-1 не зареєстровано, а звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на зазначене нерухоме майно неможливо, оскільки наe належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно знаходиться на тимчасово окупованих територіях України.

На момент відчуження транспортного засобу відносно сина Позичальника ОСОБА_2 відсутні виконавчі провадження де він був боржником (відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників).

Тобто ці логічним, з точки зору боржника, є відчуження нерухомості на користь близького родича, який не обтяжений борговими зобов`язаннями. Сукупність обставин, за яких було укладено спірний договір, доводите факт, що Відповідачі діяли зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам кредитора, яким є АТ КБ "Приватбанк".

Укладаючи договір купівлі-продажу транспортного засобу з близьким родичем (сином), Відповідач-1 діяв очевидно недобросовісно, Фактично справжня мета оспорюваного правочину убезпечити майно потенційного звернення стягнення на нього. Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. У зв`язку з вище викладеним, звернення з позовом про визнання недійсним правочину на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав Позивача.

На підставі наведеного просять позовні вимоги задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились та не повідомними суду причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзив на позов не подали.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Романовський Д.С., позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, які наведені у позові, просив позов задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечив.

Заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини у справі, встановлені судом.

Судом встановлено, що 14.12.2021 між АТ КБ «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №-КД-2, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 500000,00 грн. із терміном повернення 01.12.2024.

14.12.2021 між позивачем та ОСОБА_1 , була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. Кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

01.07.2022 між позивачем та ОСОБА_4 , укладений договір про внесення змін до Кредитного договору № -КД-2 від 14.12.2021, відповідно до якого Відповідач підтвердив свої зобов`язання перед Банком щодо погашення заборгованості за Договором. ОСОБА_1 , порушила свої зобов`язання за - Кредитним договором та припинила здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів, у зв`язку з чим Банк був вимушений звернутись до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № -КД-2 від 14.12.2021 в розмірі 487199,57 грн.

18.05.2023 ухвалою Господарського суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1265/23 за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у вищевказаній справі № 908/1265/23 ухвалено: позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» за тілом кредиту у розмірі 229015,22 грн., заборгованість за відсотками з користування кредитом у розмірі 29169,12грн., заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією у розмірі 229015,22 грн., та судовий збір у розмірі 7307,99 грн.

03.01.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Мельниковим О.А., відкрито виконавче провадження на підставі наказу №908/1265/23 виданий 12.10.2023 виданого Господарським судом Запорізької області.

З інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській області та Запорізьких областях №31/29-124аз від 03.04.2024, вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 01 квітня 2024 року, транспортний засіб марки Audi Q7, 2008 р. випуску, об`єм двигуна 2967 см.куб., VIN-код НОМЕР_1 , 21 серпня 2018 року зареєстровано за ОСОБА_1 . 14 червня 2023 року на підставі акту огляду експерта серії 4645 №1788844 від 14.06.2023 та договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ №4645 №2023/3877292 від 14.06.2023, вищевказаний автомобіль перереєстровано на ОСОБА_2 .

З відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по місту Запоріжжю та Запорізької області відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено актовий запис №1315 про народження ОСОБА_2 та батьками зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позиція суду; застосування норм права та мотиви, з яких виходив суд при ухвалені рішення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною 1 та 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, атакож інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Устатті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до змістустатті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно достатті 234 ЦК України.

Відповідні ознаки фіктивного правочину заначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16, провадження № 14-260цс19, та у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 754/2738/20, провадження № 61-4796св 22.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі №910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини 1статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3статті 13 ЦК України).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260 цс 19).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Верховний Суд неодноразово аналізував конструкцію фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Зміст як договірного, так і недоговірного зобов`язання складають права та обов`язки його суб`єктів. Суб`єктивне право, що належить управненій стороні у зобов`язанні, йменується правом вимоги, а суб`єктивний обов`язок зобов`язаної сторони називається боргом. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, належить: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника (зокрема, син, онук, мати), дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Касаційний суд акцентує увагу, що контрагентом з яким боржник вчиняє оспорюваний договір може бути не тільки родич боржника, але й інша особа (зокрема, співвласник в спільній власності). Відсутність заборони чи арешту не виключає кваліфікацію правочину як фраудаторного, оскільки для оспорення правочину, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті3,13 ЦК України), важливим є те, що учасники цивільного обороту використовують приватний інструментарій всупереч його призначенню, принципу доброїсовісті та, зокрема, для, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника (поручителя) чи зменшення обсягу його майна.(див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2024 року в справі № 947/37261/21 (провадження № 61-7737св24)).

ОСОБА_1 , відчужуючи спірне нерухоме майно, була обізнана про існування судової справи №908/12658/23, а отже, могла на майбутнє передбачити негативні наслідки для себе у випадку ухвалення у зазначеній справі судового рішення про стягнення з неї грошових коштів на користь АТ КБ «Приватбанк» та примусового виконання цього судового рішення.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 , уклала договір купівлі продажу із ОСОБА_2 , який є її сином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони оспорюваного договору купівлі-продажу, як учасники цивільних відносин «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний договір купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника. На підтвердження зазначеного свідчить: момент вчинення правочину (14.06.2023), тобто після постановлення судом ухвали про відкриття провадження; контрагент з яким боржник уклав оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля її син.

Отже, суд вважає, що боржник ОСОБА_1 , яка відчужила належне їй нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, за наявності у неї грошового зобов`язання на значну суму, діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами, оскільки вчинила оспорюваний договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Аналогійний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 161/12564/21 (провадження № 61-10546св22), в якому, зокрема, зазначено таке: «суди при задоволенні позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів та їх кваліфікацію як фраудаторних, обґрунтовано вважали, що: приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування та купівлі продажу) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди)… До обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорюваний договір, як фраудаторний, відноситься: ОСОБА_1 , було відомо про пред`явлення АТ КБ «Приватбанк» позову про стягнення заборгованості, оскільки як вбачається з ухвали Господарського суду Запорізької області від 18.05.2023, 11.05.2023 через систему «Електронний суд» до суду від представника ОСОБА_1 , адвокатом Яковленою Т.В., подано повідомлення №16266 про надання адвокату доступу до справи за допомогою електронного кабінету користувача ЄСІТС та ознайомлення з матеріалами справи.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761 св 19), в якій, визнаючи за позовом банку (кредитора) договір дарування квартири недійсним, суд касаційної інстанції вказав, що договір дарування був укладений через місяць після пред`явлення позову банку про стягнення кредитної заборгованості і до ухвалення рішення суду про стягнення кредиту, є фраудаторним, так як укладений боржником на шкоду кредитору. Зокрема, Верховний Суд у цій справі зазначив таке: «Верховним Судом враховано, що на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося, а отже виникло право вимоги до поручителя основного боржника у зв`язку з його неплатоспроможністю…

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора».

До подібних висновків, а саме визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, укладений боржником на шкоду кредитору до ухвалення рішення суду про стягнення боргу, Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19, провадження № 61-6420 св 21, зазначив таке: «…очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваних договорів купівлі-продажу) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорювані договори купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника; встановлені судами обставини, дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори купівлі продажу є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору;до обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні відноситься: момент вчинення договорів (30 квітня 2016 року та 11 травня 2016 року, тобто після відкриття провадження, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засідання в справі № 439/506/16-ц)…»

Більше того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторного правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу,зазначаючи таке: «…договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора».

До подібних висновків (визнання недійсним фраудаторного договору до ухвалення рішення про борг) дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 910/12093/20.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що при укладенні оспорюваного правочину від 14.06.2023 воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання у майбутньому рішення суду про стягнення з боржника грошових коштів.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених положеннями статті 234 ЦК України, для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

Висновки суду у справі.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2023/3877292 від 14.06.2023 марки Audi Q7, 2008 р. випуску, об`єм двигуна 2967 см.куб., VIN-код НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Територіальному сервісному центру МВС України №4645.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати в сумі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.10.2025.

Суддя Р. Т. Шрамко