Справа № 344/2604/19
Провадження № 2/344/114/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Мрічко Н.І.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача: ОСОБА_2 , Якубовського О.О.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він познайомився з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 і добре запам`ятав цю дату, оскільки то був день його народження та він святкував його в одному з розважальних закладів м. Івано-Франківська. Після їхнього знайомства вони сподобались один одному та почали зустрічатися. З часом вони зрозуміли що між ними виник зв`язок та особлива довіра один до одного, що переросли у любов, що їм важко один без одного та вони хочуть якнайбільше часу проводити удвох, а тому у грудня 2015 року вирішили почати жити разом однією сім`єю. Оскільки відповідачка орендувала хорошу квартиру і не хотіла нікуди переїжджати, вони вирішили, що він переїде до неї, де вони будуть проживати разом з її донькою від попереднього шлюбу. Так, з грудня 2015 року вони стали дружньо проживати однією сім`єю в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Оскільки вони обоє працювали та мали доходи, ними було вирішено, що витрати на спільне їхнє господарство вони будуть нести порівну. Таким чином витрати на оренду квартири, комунальні послуги, продукти харчування та інші побутові речі здійснювалися ними спільно. До них на квартиру час від часу приходили гості, які можуть підтвердити факт їхнього спільного проживання.

За час їх спільного проживання однією сім`єю вони кілька разів їздили на спільний відпочинок за кордон. Зокрема, Новий 2016 рік вони зустрічали у столиці Чехії Празі, куди вони поїхали на п`ять днів удвох на його власному автомобілі. На Різдвяні свята вони поїхали до її батьків - матері ОСОБА_8 та батька ОСОБА_9 , які проживають у селищі Коропець Тернопільської області. Разом з ними тоді поїхали святкувати їхні друзі - ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_11 , які можуть це підтвердити. Також на свята вони разом їздили до нього додому, де він познайомив відповідачку зі своїми сестрами - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . На День Святого Валентина (14 лютого 2016 року) вони відпочивали у столиці Угорщини Будапешті, куди вони теж поїхали удвох на його власному автомобілі. Під час спільного відпочинку вони залишали дитину у батьків відповідачки. Під час їх відпочинку у Будапешті він освідчився відповідачці та запропонував вийти за нього заміж і, таким чином, узаконити їхні стосунки. На підтвердження серйозності своїх намірів він подарував відповідачці обручку з діамантом вартістю 54 000,00 грн.

Оскільки вони мали намір одружитися, вони вирішили зайнятися питанням пошуку та купівлі житла для їх спільного сімейного проживання. Протягом січня 2016 року вони ходили по різних квартирах, вибираючи підходящий для них варіант. У ході пошуків вони знайшли приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлові приміщення №№ 151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , які належали ПАТ «КБ «Хрещатик». Дані приміщення були нежитлового призначення, однак як їх запевнили, що у перспективі їх можна буде перевести у режим житлових приміщень.

Маючи заощаджені власні грошові кошти у сумі 2 410 080,00 грн, отримані внаслідок підприємницької діяльності та роботи на посаді директора приватної фірми, він провів переговори із представниками ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо придбання вказаних вище об`єктів нерухомого майна. У результаті переговорів між ним та представниками ПАТ «КБ «Хрещатик» було погоджено ціну продажу в 2 810 080,00 грн та такий порядок розрахунків: нежитлових приміщень №№ 136-150 - 1 403 480 грн, 100 % з яких в сумі 1 403 480 грн підлягали сплаті - до підписання договору купівлі-продажу; нежитлових приміщень №№ 151-165 - 1 406 600 грн, 50 % з яких у сумі 703 300,00 грн підлягали сплаті до підписання договору купівлі-продажу, а 50 % з яких в сумі 703 300,00 грн підлягали сплаті рівними платежами по 175 825,00 грн протягом чотирьох місяців з березня по червень 2016 року. При цьому вони з відповідачкою домовились, що він мав внести в рахунок оплати за приміщення 2 410 080,00 грн, які були його заощадженнями, а відповідачка ОСОБА_7 мала внести наявні у неї на той час 400 000,00 грн.

У зв`язку із наявністю на той час невиконаних боргових зобов`язань перед одним із комерційних банків, остерігаючись, що на придбане нами майно може бути накладено арешт та/або звернуто стягнення банком, будучи у довірливих відносинах із відповідачкою ОСОБА_7 , вони дійшли домовленості про те, що договори купівлі-продажу вищезазначених об`єктів нерухомого майна, а також оформлення права власності на ці об`єкти будуть оформлені на відповідачку ОСОБА_7 . У подальшому ним особисто було виконано всі грошові зобов`язання перед ПАТ «КБ «Хрещатик» з оплати за дані приміщення у сумі 2 410 080,00 грн (два мільйони чотириста десять тисяч гривень) і регулярно вносились у касу продавця ПАТ «КБ «Хрещатик» обумовлені необхідні суми коштів за приміщення, що може бути підтверджено показами свідків а також наявністю у нього оригіналів квитанцій про оплату.

24.02.2016 року було укладено договір купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я. нежитлових приміщень №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, акт приймання передачі від 24.02.2016 року, договір купівлі-продажу № 67 від 24.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я. нежитлових приміщень №№ 151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, акт приймання передачі від 24.02.2016 року (надалі - об`єкт № 2).

Оскільки вони із ОСОБА_7 проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, повністю довіряли один одному та мали намір одружитися, на виконання їхніх попередніх домовленостей, дані об`єкти нерухомого майна 24.02.2016 року було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_7 , яка наступного дня, 25.02.2016 року, видала на його ім`я нотаріально посвідчену довіреність № 71 на представництво її інтересів щодо управління і експлуатації усього її майна та передала йому оригінали вищезазначених договорів купівлі-продажу.

Однак у червні 2016 року вони з відповідачкою посварилися та перестали жити разом, а доля придбаного ними нерухомого майна залишилась невизначеною.

06.09.2016 року відповідачка ОСОБА_7 , без погодження з ним, уклала договір дарування об`єкту № 1 зі своєю матір`ю відповідачкою ОСОБА_6 , внаслідок чого право власності на об`єкт № 1 перейшло до ОСОБА_6 . При цьому відповідачка ОСОБА_6 отримала дане нерухоме майно за безвідплатним договором. На даний час відповідачка ОСОБА_7 відмовляється передати у його власність частину спільно придбаного ними нерухомого майна. Таким чином, без його згоди ОСОБА_7 не мала права розпоряджатись даним майном, а тим більше його відчужувати. Незважаючи на те, що 2 410 080,00 грн за дані приміщення було оплачено ним особисто, на даний час ОСОБА_7 відмовляється передати у його власність належну йому частку в об`єкті № 2 та умисно відчужила об`єкт № 1. Таким чином, відповідачка порушила їхні домовленості та його цивільні майнові права і інтереси.

Зважаючи на вищезазначене, позовними вимогами позивач просить:

встановити факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у період з грудня місяця 2015 року по червень місяць 2016 року;

визнати недійсним договір дарування № 1515 від 06.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 нежитлові приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м. та застосувати наслідки недійсності правочину;

провести розподіл майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності з виділенням в натурі наступного майна:

1/2 нежитлових приміщень №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання передачі від 24 лютого 2016 року;

1/2 нежитлових приміщень №№ 151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання передачі від 24 лютого 2016 року.

Відповідачка ОСОБА_7 подала відзив на позовну заяву, у якому не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними.

Зазначає, що з позивачем вони не проживали однією сім`єю, не проживали з ним разом, позивач не ніс витрат за її житло, вони не вели спільного господарства, не несли спільних витрат та не купували разом з ним майна. Наведені у позовній заяві фати є неправдивими та не відповідають дійсності.

21.08.2015 року нею, згідно договору купівлі-продажу квартири, відчужено квартиру АДРЕСА_4 . Згідно договору купівлі-продажу квартири продаж квартири вчинено за суму 359 000 грн. Також її чоловік від попереднього шлюбу ОСОБА_14 їй та їх дитині, у зв`язку зі зміною місця проживання з м. Тернопіль на м. Івано-Франківськ, надав значну матеріальну допомогу для того, щоб на новому місці проживання їхня дитина та вона були забезпечені усім необхідним. У зв`язку із тим, що вона планувала придбати житло, її батьки ОСОБА_15 та ОСОБА_6 надали їй значні кошти для можливості придбати житло в м. Івано-Франківську. Також у неї були свої збереження, які вона заробила під час своєї трудової діяльності. Заробітна плата, доходи у неї були досить високі, що підтверджується звіт-рахунками за період з 01.01.2013 по 01.03.2017 ОТП Банку та інформацією по банківських операціях АТКБ «Приватбанк» за 2014 - 2017 роки.

Прибувши до м. Івано-Франківськ з донькою вона орендувала квартиру по АДРЕСА_5 згідно договору. На даний час на даній квартирі вона не проживає, у зв`язку із закінченням дії договору оренди. На орендованій квартирі проживали завжди вони з донькою. Жодна людина за час оренди даної квартири з ними не проживала, а також ніхто не ночував на даній квартирі з ними. Проживаючи в м. Івано-Франківську вона займалася пошуком комфортабельного житла для постійного проживання з донькою. Враховуючи, що у неї на руках була значна сума коштів, вона у ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» взяла у тимчасове користування індивідуальний банківський сейф, який Банк надав на підставі Договору про надання у тимчасове користування індивідуального банківського сейфу № 266ІБС-1481 від 23.11.2015 року, за який здійснювала оплату.

Відповідачка зазначає, що познайомилася з позивачем 02.10.2015 року напередодні дня вчителя, коли вона зі своїми подругами святкували дане свято. Продовжуючи спілкуватися з позивачем, йому стало відомо про те, що у неї є кошти на придбання нерухомості. Позиціонуючи себе великим «бізнесменом» та маючи на меті заволодіти її коштами, а у подальшому майном, втерся до неї у довіру.

24 лютого 2016 року нею та ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 63, відповідно до умов якого вона придбала за ціною 1 403 480 грн нежитлові приміщення №№ 136-150 за адресою: АДРЕСА_6 , площею 269,9 кв.м. Згідно з пунктом 5 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення сторони підтвердили факт повного розрахунок за придбану нерухомість. З положень пункту 9 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 13, 15 договору сторони підтвердили дійсність договорів при його укладенні, те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору.

Також між нею та ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» 24 лютого 2016 року укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 67, відповідно до умов якого вона придбала за ціною 1 406 600 грн нежитлові приміщення 151-165, за адресою: АДРЕСА_7 , площею 270,5 кв.м. Відповідно до пункту 11 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 17, 19 договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. Нею здійснено платежі згідно з платіжних доручень № 10 та № 11 від 24.02.2016, згідно яких вона перерахувала на рахунок ПАТ «КБ «Хрещатик» за придбані приміщення 703 300 грн та 1 403 480 грн. Відповідно до копії платіжного доручення № 7 від 24.03.2016, копії квитанції № 1 від 25.04.2016, копії квитанції № 1 від 24.05.2016 вона здійснила ще три платежі на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» по 175 825 грн кожен як розрахунок за придбану нерухомість. З копії квитанції № 69114503 від 24.06.2016 вбачається, що позивач сплатив на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» 175 825 грн в якості оплати від її імені за придбані нежитлові приміщення №№ 151-165. Кошти нею було передано позивачу особисто.

Тобто, належність їй коштів, використаних для купівлі вищевказаних нежитлових приміщень, підтверджується копією Договору № 266ІБС-1481 від 23 листопада 2015 року, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Хрещатик» надавав з 23.11.2015 по 22.02.2016 у тимчасове платне користування індивідуальний банківський сейф № 03/08, розміром 10/18 см, копією Договору № 3687 банківського рахунку фізичної особи від 23.02.2016, довідкою ПАТ «КБ «Хрещатик», копією квитанції № 50769 від 23.02.2016 та копією квитанції № 50879 від 24.02.2016, згідно з якими вона внесла на поповнення свого рахунку відповідно 719 400 грн та 1 388 380 грн.

Також відповідачка зазначає, що 24.06.2016, відповідно до квитанції № 69114503 здійснено оплату 175 825 грн ОСОБА_1 від її імені за кошти, які передані нею ОСОБА_1 для проведення оплати згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Так як на той час вона повністю довіряла цій людині, у неї не було можливості провести дану оплату особисто, ОСОБА_1 запропонував свою допомогу і вона погодилася.

Згідно розділу 12 копії декларації ОСОБА_1 за 2015 рік вбачається, що у його власності на кінець 2015 перебували готівкові кошти в розмірі 15 000 доларів США, 15 000 Євро, 1 100 000 гривень та 90 000 польських злотих. Крім того, у розділі 3 декларації ОСОБА_1 зазначено про наявність у нього права власності на дві земельні ділянки загальною площею 3 000 м.кв. та 276 кв.м. відповідно, а також відповідачем задекларовано у розділі 6 два транспортних засоби. Відповідно до поданої ОСОБА_1 копії своєї декларації за 2016, у 2016 році його майновий стан не змінився й у власності перебували готівкові кошти у такому ж розмірі, що й у 2015. Крім того ОСОБА_1 задекларовано отримання у 2016 році заробітної плати у розмірі 77 592 грн. Будь-які відомості про здійснення декларантом у 2016 році правочинів, предметом яких перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, у вказаній декларації відсутні. Відповідно до декларації за 2017 у ОСОБА_1 у 2017 році його майновий стан не змінився й у власності перебували готівкові кошти у такому ж розмірі, що й у 2015 та 2016 роках, а це готівкові кошти у розмірі 15 000 доларів США, 15 000 Євро, 1 100 000 гривень та 90 000 польських злотих. Крім того, ОСОБА_1 задекларовано отримання у 2017 році заробітної плати в розмірі 158 474 грн, дана декларація є у вільному доступі в мережі Інтернет, як і інші декларації, надані ОСОБА_1 .

Окремо необхідно зазначити, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.11.2018 року у справі № 344/17396/16-ц, в позові ОСОБА_1 до неї та ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов`язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні - відмовлено. Івано-Франківським апеляційним судом постановою від 12.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. У справі № 344/17396/16-ц свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що між ним та його знайомою ОСОБА_7 укладено усний договір комісії, відповідно до якого вона зобов`язувалась безоплатно від свого імені, але за кошти позивача, придбати у ПАТ «КБ «Хрещатик» у власність вищевказані нежитлові приміщення і в подальшому передати їх у власність позивача. На виконання зазначеного договору він особисто сплатив ПАТ «КБ «Хрещатик» кошти у сумі 2 410 080 грн, як оплату за придбані нежитлові приміщення. 24 лютого 2016 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№ 136-150 та договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№ 151-165, посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я., відповідно за реєстровими номерами № 63 та № 67. Проте після спливу обумовленого строку, а саме восени 2016 року, вона - ОСОБА_7 відмовилась передати у його власність придбану на виконання договору комісії нерухомість, відчуживши при цьому без його згоди 06.09.2016 нежитлові приміщення №№ 136-150 за удаваним договором дарування своїй матері ОСОБА_6 . В апеляційній скарзі від 10.12.2018 року в справі № 344/17396/16-ц ОСОБА_1 вказує: «У результаті тривалого спілкування у нас склалися довірливі відносини. З цих підстав я запропонував, а відповідачка ОСОБА_7 погодилася взяти участь у даному інвестиційному проекті...». Тобто, у справі № 344/17396/16-ц, де спір між тими ж сторонами, за теж саме нерухоме майно, ОСОБА_1 жодним чином не покликається про факти, які він наводить у позовній заяві у даній справі.

Покликаючись на викладені доводи у відзиві, відповідачка просить відмовити у позові ОСОБА_1 повністю.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали у повному обсязі заявлені позовні вимоги, просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представники у судовому засіданні заперечували позовні вимоги з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи:

24 лютого 2016 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 63, відповідно до умов якого ОСОБА_7 придбала за ціною 1 403 480 грн нежитлові приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 поверх 5, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (а.с. 11-13 т. 1).

Згідно п. 5 вказаного Договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за придбану нерухомість.

Згідно п. 9 Договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця.

Відповідно до пунктів 13, 15 Договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору.

24 лютого 2016 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 67, відповідно до умов якого ОСОБА_7 придбала нежитлові приміщення №№ 151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 поверх 6, позначених у плані літерою «А», площею 270,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, за ціною 1 406 600 грн (а.с. 14-16, т. 1).

Згідно п. 4 вказаного Договору, 703 300 грн сплачено покупцем до підписання договору, а іншу частину покупець зобов`язався сплатити рівними частинами протягом чотирьох місяців (до 24 червня 2016 року) з переходом права власності на придбані приміщення після остаточного розрахунку за них.

Згідно п. 11 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця.

Відповідно до п.п. 17, 19 Договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору.

Відповідно до копії довіреності, посвідченої 25 лютого 2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим номером 71 вбачається, що ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси в будь-яких установах, організаціях чи підприємствах, центрі з надання адміністративних послуг, які стосуватимуться питань управління та експлуатації всього належного їй нерухомого майна без права його відчуження.

Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №31989815 від 26.08.2016 року дія вказаної довіреності припинена за заявою ОСОБА_7 26 серпня 2016 року.

ОСОБА_7 було сплачено ПАТ «КБ «Хрещатик» за придбані приміщення 703 300 грн та 1 403 480 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 10, № 11 від 24.02.2016 року (а.с. 80, т.1).

Відповідно до копії платіжного доручення № 7 від 24.03.2016 року, копії квитанції № 1 від 25.04.2016 року, копії квитанції № 1 від 24.05.2016 року ОСОБА_7 здійснила ще три платежі на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» по 175 825 грн кожен як розрахунок за придбану нерухомість (а.с. 81-83, т. 1).

З копії квитанції № 69114503 від 24.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» 175 825 грн в якості оплати від ОСОБА_7 за придбані нежитлові приміщення № 151-165.

Відповідно до копії Договору № 266ІБС-1481 від 23 листопада 2015 року вбачається, що ПАТ «КБ «Хрещатик» надавав з 23.11.2015 року по 22.02.2016 року у тимчасове платне користування ОСОБА_7 індивідуальний банківський сейф № 03/08, розміром 10/18 см. (а.с. 87-90, т. 1).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи вище викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У позовній заяві позивач стверджує, що у період з грудня 2015 року по червень 2016 року він разом із відповідачкою спільно проживали: винаймали разом квартиру, порівну ділили витрати на оренду квартири, комунальні послуги, продукти харчування та інші побутові речі; разом подорожували, проводили свята у батьків відповідачки, були знайомі з родичами та друзями один одного, а також мали намір одружитися.

У той же час, позивачем не надано доказів того, що спільне проживання в одній квартирі, яку орендувала відповідачка, мало ознаки проживання однією сім`єю. Зокрема, не доведено наявність у зазначений період спільного бюджету та спільних витрат. Позивачем не надано квитанцій про оплату комунальних послуг, договору оренди, документів, що підтверджують спільні покупки, ведення господарства, проведення ремонту тощо.

Крім того, позивачем не зазначено яким саме чином вони з відповідачкою здійснювали взаємні обов`язки та реалізовували права, притаманні подружжю.

ОСОБА_1 до позовної заяви додано в якості доказу фото світлини спільного відпочинку. Проте, із даних світлин неможливо встановити, коли саме вони були зроблені.

У постановах Верховного Суду: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 24.01.2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 викладена позиція, що спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позивач просить визнати недійсним договір дарування № 1515 від 06.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 нежитлові приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м. та застосувати наслідки недійсності правочину; провести розподіл майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності з виділенням в натурі йому 1/2 нежитлових приміщень №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання передачі від 24 лютого 2016 року; 1/2 нежитлових приміщень №№ 151-165, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання передачі від 24 лютого 2016 року.

На підтвердження позивач долучив платіжні документи - 3 платіжні доручення та 3 квитанції про внесення оплати за договорами купівлі-продажу приміщень 1 та 2 на ім`я ОСОБА_16 , у яких платником також вказано ОСОБА_7 . У квитанції від 24.06.2016 на суму 175 825,00 грн платником вказаний ОСОБА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_17 звертався з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов`язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні і питання щодо належності вищевказаних нежитлових приміщень було предметом розгляду у справі № 344/17396/16-ц.

Так, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2018 у справі №344/17396/16-ц, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов`язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні відмовлено.

Зокрема, ОСОБА_1 закладились позовні вимоги про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення: №№ 136-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , позначених літерою «А», площею 269,9 м кв. та №№ НОМЕР_1 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , позначених літерою «А», площею 269,9 м кв. - було відмовлено. Позивач у вказаному позові стверджував, що спірні приміщення були придбані за його власні кошти на ім`я Відповідачки та відповідно до укладеного між ними усного договору комісії у подальшому мали бути передані нею у власність позивача.

Судом встановлено належність відповідачці ОСОБА_7 коштів, використаних для купівлі вищевказаних нежитлових приміщень. Позивачем ( ОСОБА_18 ) не доведено належність йому коштів, за які були придбані спірні нежитлові приміщення.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2018 у справі № 344/17396/16-ц - без змін.

Постановою від 09 листопада 2020 р. у справі № 344/17396/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2018 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального Кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факт набуття відповідачкою ОСОБА_3 права власності на спірне майно шляхом його купівлі за власні кошти та факт щодо відсутності такої обставини як перебування її у фактичних шлюбних відносинах (проживання однією сім`єю) на момент купівлі вказаної у позовній заяві нерухомості, вважаються доведеним та не потребують доказування.

Зважаючи на викладене, спірне нерухоме майно не є спільним майном подружжя, а особистою приватною власністю відповідачки, а тому відсутні підстави для визнання договору дарування № 1515 від 06.09.2016, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 нежитлові приміщення №№ 135-150, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_9 , секція 2 поверх 5, позначених на плані літерою «А», площею 269,9 кв.м.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову, з огляду на що слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2025 року.