Справа№938/2140/25
Провадження № 2/938/553/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

31 грудня 2025 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Чекан Н.М., розглянувши позовну заяву керівника Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області, подану в інтересах держави в особі Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ освіти молоді і спорту Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області про повернення майна шляхом застосування наслідків недійсності нікчемного договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступила позовна заява керівника Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області, подана в інтересах держави в особі Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ освіти молоді і спорту Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області про повернення Верховинській селищній раді Верховинського району Івано-Франківської області частину приміщення площею 79,8 кв.м., що розташоване за попередньою адресою: АДРЕСА_1 (на даний час за адресою: АДРЕСА_2 , яка змінена згідно з рішенням Ільцівської сільської ради від 14.12.2018 «Про перейменування присілків на вулиці в с. Ільці») та перебуває у власності територіальної громади Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області .

Ознайомившись з поданими матеріалами, суддя вважає, що слід відмовитиу відкритті провадження у справі з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями ст. 124 Конституції України визначено, зокрема, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За приписами ст. ст. 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення від 29.04.1988 у справі "Белілос проти Швейцарії"); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії").

Через визначення юрисдикційності спору забезпечується дотримання принципу правової визначеності, за яким слід не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами різних юрисдикцій. Тому потрібно визначати юрисдикційність відповідного спору так, щоб унеможливити повторне звернення особи до суду іншої юрисдикції після відповідного коригування позовних вимог та формування іншого складу учасників справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позивач в обґрунтування підсудності даного позову, зазначає, що договір оренди від 05.07.2015 року, який є нікчемним, укладено між Ільцівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Також з позову вбачається, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 27.11.2023 року відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_2 припинила здійснювати підприємницьку діяльність 31.01.2023 року за власним рішення. Разом із тим, після припинення підприємницької діяльності відповідач не вчинила дій, спрямованих на припинення дії договору оренди від 05.07.2015 року та повернення частини приміщення спортивного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у комунальну власність (на даний час за адресою: АДРЕСА_2 , яка змінена згідно рішення Ільцівської сільської ради від 14.12.2018 року «Про перейменування присілків на вулиці в с. Ільці та с. Великий Ходак»). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17, припинення фізичною особою підприємницької діяльності не припиняє її прав та обов`язків за договорами, укладеними під час здійснення такої діяльності, однак після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності спори за участю такої особи, у тому числі пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася раніше, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо інше прямо не встановлено законом. З урахуванням наведеного, а також роз`яснень, викладених в абзаці третьому пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17 щодо розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства є помилковим, оскільки правовідносини у цих справах не є аналогічними та виникли під час дії різних редакцій ЦПК України та ГПК України. Подібний висновок щодо нерелевантності позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 року в справі № 593/793/14-ц до спірних правовідносин через виникнення їх під час дії різних редакцій ЦПК України та ГПК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 760/13915/18.

Зокрема, з п.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17 вбачається, що сторона в цій справі, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності втратила статус підприємця 26.12.2016 року. Оскільки до 15.12.2017 року стороною в господарському процесі не могла бути особа, яка втратила статус підприємця, то спори за її участю слід було розглядати за правилами цивільного судочинства.

Звертається увага, що відповідач в цій справі - фізична особа підприємець ОСОБА_2 припинила здійснювати підприємницьку діяльність 31.01.2023 року, тобто під час дії ЦПК України та ГПК України в новій редакції.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України в редакції, яка діє на даний час, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 року в справі №910/8729/18 сформувала такі висновки:

- з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (пункт 4.10.);

- отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 4.11.);

- з огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12.).

Також Велика Палата у постанові від 09.10.2019 року в справі № 127/23144/18 дійшла висновку, що за змістом ст.ст. 51, 52, 598 - 609 ЦК України, ст.ст. 202 - 208 ГК України, ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанови Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 342/1333/17, від 14.02.2023 у справі № 591/1068/22).

Верховний Суд у постанові від 16.08.2022 року в справі № 904/1760/21 за подібних обставин (акт про порушення було складено після припинення у відповідача статусу ФОП; позов було подано після 15.12.2017 року, коли відповідач вже не був ФОП) скасував постанову суду апеляційної інстанції, якою було закрито провадження у справі, та зауважив на необхідності встановлення наявності/відсутності між сторонами саме господарських правовідносин, що має суттєве значення для розгляду справи.

Правовідносини, які виникли внаслідок неповернення майна відповідачем ОСОБА_1 виникли на підставі укладеного 05.07.2015 року договору оренди частини приміщення сільського спортивного комплексу між Ільцівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області в особі сільського голови Джоголюка Василя Михайловича (орендодавець) і фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (орендар).

Таким чином, спірні правовідносини виникли в зв`язку зі здійсненням сторонами господарської діяльності (укладено господарський договір) для спортивного тренажерного залу, суб`єктний склад сторін правочину Ільцівська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Верховинська селищна рада Івано-Франківської області, та фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , яка втратила статус підприємця після 15.12.2017 року, тобто за своїм змістом (предметною юрисдикцією) правовідносини між вказаними суб`єктами мають господарський характер, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1.ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, то слід відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Питання повернення судового збору, сплаченого позивачем за подання даної позовної заяви, суддею не вирішується, оскільки згідно з п.3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, а таке клопотання до суду не поступало.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 186, 260, 261, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за позовом керівника Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області, подану в інтересах держави в особі Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ освіти молоді і спорту Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області про повернення майна шляхом застосування наслідків недійсності нікчемного договору оренди - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталія ЧЕКАН