Справа № 761/5654/25
Провадження № 2/761/5212/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 листопада 2025 року

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Степанюк К.М.

за участі:

представника позивача: Пасічника Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ? ТФК ОЙЛ ? про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд:

-стягнути з відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю ?ТФК ОЙЛ? (надалі по тексту - ТОВ ?ТФК ОЙЛ?) на її ( ОСОБА_1 ) користь суму позики за договором позики №8 від 31 січня 2024 року у розмірі 100 000, 00 грн., відсотки в сумі 21 131, 32 грн.; моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 січня 2024 між нею ( ОСОБА_1 ) та ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн ? було укладено договір позики №8 за умовами якого позивачка, як позичкодавець, передала, а позичальник - ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн ?, отримало у позику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. на строк 365 днів зі сплатою щомісячних процентів за користування коштами у розмірі 6% від загальної суми договору. Позичальник зобов`язувався повернути позичкодавцеві позичену суму у строк та на умовах, визначених у договорі, а також сплатити проценти.

04 березня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн ? було укладено додаткову угоди №1 до договору позики №8, відповідно до якої було викладено пункт 2.1. договору позики у новій редакції, згідно якого, розмір суми інвестиції змінився та складає 100 000, 00 грн.

В послідуючому, 24 жовтня 2024 року, до договору позики було укладено додаткову угоду №2, за умовами якої здійснено заміну позичальника з ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн? на ТОВ ?ТФК ОЙЛ?.

У своїй заяві позивачка зазначила, що остання сплата відсотків відповідачем була проведена 13 жовтня 2024 року у розмірі 1 509, 38 грн. Починаючи з листопада 2024 року ТОВ ?ТФК ОЙЛ?, в односторонньому порядку призупинило нарахування та виплату процентів, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом до вказаного Товариства про стягнення позики в сумі 100 000, 00 грн. та невиплачених процентів в сумі 21 131, 32 грн., на загальну суму 121 131, 32 грн.

Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Надав суду детальний розрахунок заборгованості по відсоткам за вищезазначеними договорами та просив суд, стягнути на користь позивачки заборгованість по відсоткам за період часу з 16 жовтня 2024 року по 26 лютого 2025 року включно у розмірі 27 169, 00 грн.

Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не повідомив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направила свого представника для прийняття участі у розгляді справи; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ч.6 ст.14 ЦПК України юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

З 21 лютого 2024 року наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі є обов`язковою для всіх юридичних осіб приватної форми власності, які беруть участь в цивільних та адміністративних справах.

Відповідач ТОВ ?ТФК ОЙЛ? (код 38882037) не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі ?Електронний суд?.

Виклик відповідача у судове засідання здійснено відповідно до положень ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи, зазначеного у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка збігається з адресою місцезнаходження, вказаною у Додатковій угоді №1 до Договору позики: АДРЕСА_1 , оскільки, ТОВ ?ТФК ОЙЛ? (код 38882037) не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі ?Електронний суд?. Конверт суду повернувся з довідкою Укрпошти про причини повернення ?адресат відсутній за вказаною адресою?.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстроване у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Повідомлень відповідача про наявність іншої адреси до суду не надходило і з матеріалів справи не вбачається.

Оскільки, представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 31 січня 2024 року між позикодавцем - фізичною особою ОСОБА_1 (надалі по тексту - Інвестор), з однієї сторони та позичальником - ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн? (надалі по тексту - Підприємство), з іншої сторони, було укладено договір позики №8, за умовами якого Інвестор передає, а Підприємство приймає як позику грошові кошти у сумі, що визначена в п.2.1 розділу 2 даного договору, Підприємство зобов`язується повернути позичену суму у строк та на умовах, визначених у договорі, а також сплатити проценти у розмірі та порядку, встановлених цим договором.

Пунктами 2.1 - 2.5 розділу 2 договору передбачено, що: сума інвестиції становить - 50 000, 00 грн; проценти від загальної суми інвестиції в місяць - 6%; періодичність виплати процентів - щомісячно; порядок виплати процентів - шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Інвестора, зазначений у п.3 цього договору.

За змістом договору позики: строк повернення інвестиції становить кількість календарних днів, вказаних у п.2.4 з дня надання суми інвестиції, зазначеної в п.2.1 цього договору, у повному обсязі (п.5.1); повернення інвестиції відбувається у останній календарний день строку, вказаного в п.2.4. з дня надання суми інвестиції у повному обсязі, зазначеному в п.2.1 цього договору; якщо цей день припадає на вихідний або святковий день, то повернення інвестиції відбувається на наступний робочий день (п.5.2); днем повернення інвестиції вважається день фактичного повернення суми інвестиції шляхом зарахування суми інвестиції на розрахунковий рахунок інвестора, зазначений у п.3 до цього договору (п.6.3); інвестор має право вимагати від підприємства дострокового повернення суми інвестиції не раніше, ніж 90 (дев`яносто) днів з дня надання інвестиції у повному обсязі, шляхом надсилання письмової вимоги рекомендованим листом на поштову адресу підприємства та на електронну адресу, які вказані у п.3 цього договору (п.6.4); підприємство зобов`язане повернути суму інвестиції протягом 10 (десяти) днів з дня отримання вимоги про повернення; нарахування процентів припиняється з дня отримання вимоги про повернення (п.6.4.1); цей договір набуває чинності з моменту надання інвестором суми інвестиції підприємству та діє до повного виконання підприємством та інвестором своїх зобов`язань за договором (п.11.1); строк повернення інвестиції, встановлений п.2.4 та 5.1 цього договору, може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до договору (п.11.2).

При цьому, підприємство зобов`язано своєчасно, відповідно умов цього договору, здійснити повернення суми інвестиції та сплачувати проценти на умовах та в порядку, визначеному договором (п.7.2.1 договору).

Згідно з п.7.4.4. договору позики, підприємство має право затримати виплату процентів, передбачених розділом цього 2 договору, та повідомити щодо цього інвестора у випадках: - настання форс-мажорних обставин, передбачених цим договором; - позбавлення підприємства права вільно розпоряджатись та використовувати рахунки підприємства; - несправної роботи банківської системи чи банку, у якого обслуговується рахунок підприємства.

04 березня 2024 року між позикодавцем - фізичною особою ОСОБА_1 (надалі по тексту - Інвестор), з однієї сторони та позичальником - ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн? (надалі по тексту - Підприємство), з іншої сторони, було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №8, сторони погодили викласти пункт 2.1. договору позики №8 в новій редакції: сума інвестиції - 100 000, 00 грн.

Всі інші пункти договору не змінені.

Для здійснення оплати, ОСОБА_1 було надано рахунок №27 від 31 січня 2024 року, відповідно до якого сума платежу складає 50 000, 00 грн., згідно договору № 8 від 31 січня 2024 року.

Факт перерахування позивачкою суми позики 50 000, 00 грн на розрахунковий рахунок ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн ? підтверджується квитанцією на переказ готівки № 5874-2440-2851-2375 від 05 лютого 2024 року, призначення платежу - ?сплата згідно рахунку №27 від 31 січня 2024?.

Для здійснення оплати, ОСОБА_1 було надано рахунок №95 від 04 березня 2024 року, відповідно до якого сума платежу складає 50 000, 00 грн., згідно договору №8 від 31 січня 2024 року.

Факт перерахування позивачкою суми позики 50 000, 00 грн на розрахунковий рахунок ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн ? підтверджується квитанцією на переказ готівки № 4035-2470-1618-4276 від 06 березня 2024 року, призначення платежу - ?сплата згідно рахунку №95 від 31 січня 2024?.

24 жовтня 2024 року між ТОВ ?Фінанс Фуєл Юкрейн? (надалі по тексту - Підприємство 1), ТОВ ?ТФК ОЙЛ? (надалі по тексту - Підприємство 2) та фізичною особою ОСОБА_1 (надалі по тексту - Інвестор) укладено Додаткову угоду №2 до договору позики №8, згідно з умовами якої сторони домовились замінити одну із сторін в договорі, а саме: передати Підприємству 2 усі права та обов`язки Підприємства 1 за договором; Інвестор згоден із зміною Підприємства 1 на Підприємство 2 в договорі; Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє до закінчення терміну дії договору відповідно до його умов (п.1, 2, 5 додаткової угоди).

Як зазначає позивачка, що після укладення вищезазначеної додаткової угоди №2 відповідач - ТОВ ?ТФК ОЙЛ?, не здійснював жодної виплати процентів за договором позики, на підтвердження чого надано до суду виписку з рахунку позивачки НОМЕР_1 з якого вбачається, що остання виплата була проведена 13 жовтня 2024 року.

Судом встановлено, що на рахунок позивачки, вказаний у п.3 договору позики від 31 січня 2024 року, а саме: UA743 077 700 000 026 206 312 736 934 надходили кошти, щотижнево, у період з лютого 2024 року по жовтень 20024 року, як оплата згідно договору. Виплати за інший період часу, а саме: з дати укладення додаткової угоди №2- 24 жовтня 2024 року, і по закінчення строку дії договорів позики, на виконання положень вказаних договорів на рахунок позивачки не надходили.

При цьому, матеріали справи не містять доказів повернення всієї суми позики з процентами позивачці відповідно до п.6.4.1 договору позики.

Суду не надано доказів, які б підтверджували укладення сторонами додаткової угоди щодо продовження строку повернення суми позики чи повідомлення позивачки про наявність причин для затримки виплати процентів відповідно до п.7.4.4 та 11.2 договору позики від 31 січня 2024 року.

На час розгляду справи судом настав строк повернення позики, визначений п.5.1 договору позики.

З огляду на те, що основний договір позики був укладений сторонами 31 січня 2024 року, зарахування коштів у сумі 50 000, 00 грн. на рахунок відповідача здійснено позивачкою 05 лютого 2024 року, а відповідно до додаткової угоди №1 від 04 березня 2024 року, зарахування коштів у сумі 50 000, 00 грн. на рахунок відповідача здійснено позивачкою 06 березня 2024 року, то відповідно за минуванням 365 днів з дати сплати суми позики у відповідача виник обов`язок, передбачений розділами 5 та 6 договору, з повернення позивачці суми позики та нарахованих відсотків у повному обсязі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 11 ЦК України, визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Відповідно до ст.610, ч.1 ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Як встановлено судом, відповідачем допущено порушення зобов`язання зі сплати відсотків та повернення суми позики фактично і після закінчення строку дії договору, який становив 365 днів з дня перерахування позивачкою як позичкодавцем, позичальнику грошових коштів (з 06 березня 2024 року, відповідно до умов додаткової угоди №1 до договору позики), що настав на час розгляду справи.

Суд, з`ясувавши всі обставин справи, перевіривши їх доказами, надавши оцінку зібраним доказам як в цілому, так і кожному доказу окремо, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь суми позики у розмірі 100 000, 00 грн та процентів у розмірі 27 169, 00 грн, які мали бути нараховані та виплачені їй ТОВ ?ТФК ОЙЛ? за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року включно (6% від суми 100 000, 00 = 1 509, 38 грн. (щотижнево); 15 тижнів*1 509, 38 =24 150, 00 грн. на строк дії першого договору та 50 000, 00 грн. = 754, 69 грн.; 4 тижні* 754, 69 грн. = 3019, 00 грн. на строк дії додаткової угоди №1 до договору позики), що разом становить суму 127 169, 00 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики від №8 від 31 січня 2024 року, додатковою угодою №1 від 04 березня 2024 року до договору позики від №8 від 31 січня 2024 року та додатковою угодою від 24 жовтня 2024 року по закінченню строку дії договорів.

Доказів, які б свідчили, про належне виконання свої зобов`язань з боку відповідача, матеріали справи не мають.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ( ч.1 ст.23 ЦК України, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом позивачка зазначила, що незаконними діями відповідача, їй було завдано моральної шкоди, у відшкодування якої вона просить суд стягнути 30 000, 00 грн.

Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п.3, 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31 березня 1995року, згідно з якими, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, позовна заява ОСОБА_1 навіть не містить обґрунтувань, в чому саме полягають моральні страждання (в чому вони виразилися), як і матеріали справи не містять доказів спричинення таких страждань.

А тому, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).

До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ( ч. 3 ст.133 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі ? Двойних проти України ? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи, суду було надано: копію договору №17012511 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 17 січня 2025 року; копію договору №17012512 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 17 січня 2025 року; копії актів приймання - передачі наданих послуг за №№17012511 та №17012512 до договорів про надання правової допомоги/юридичних послуг №№17012511 та №17012512 від 17 січня 2025 року.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу ?розумного обґрунтування? розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ ?ТФК ОЙЛ?, є неспівмірним. Крім того, із наданих позивачем доказів не вбачається кількості витраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт (підготування проекту позовної заяви та інш.), а тому, розмір витрат є значно завищеним, відповідно до наявних у справі матеріалів, кількості підготовлених процесуальних документів, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню у розмірі 4 000, 00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 312, 00 грн.

Відповідно до статей 11, 15, 16, 509, 525, 526, 610, 611, 1046, 1048, 1049 ЦК України, та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 351-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ?ТФК ОЙЛ? (, місцезнаходження: м.Київ, вул. Софіївська, буд.1/2) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ?ТФК ОЙЛ? на користь ОСОБА_1 суму позики за договором позики №8 від 31 січня 2024 року та додатковою угодою №1 від 04 березня 2024 року до договору позики №8 від 31 січня 2024 року у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., відсотки у розмірі 27 169 (двадцять сім тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1 312 (одна тисяча триста дванадцять) грн. 00 коп., а всього 132 481 (сто тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: