Справа № 392/2573/25
Провадження № 2-з/392/19/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кавун Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Новомиргородська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про визнання договору недійсним та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2025 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Новомиргородська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про визнання договору недійсним та повернення майна.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення № 83 з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Вказане майно було набуте під час шлюбу між нею та ОСОБА_1 , що являється об`єктом спільної сумісної власності. В подальшому вона дізналась, що спільне майно подружжя відчужене таємно та без її згоди. Наразі документальним власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :02:002:0083, являється ОСОБА_3 , яка може відчужити майно на власний розсуд, що призведе до неможливості поновити її права як позивача.

Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення, а тому просить суд накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 83 з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Дослідивши подану заяву та додані матеріали, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пп. 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

За правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 р. у справі № 913/257/18).

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення № 83 з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, який укладено 21.11.2023 та повернути зазначену земельну ділянку шляхом передачі її ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що у серпні 2025 року вона отримала від свого чоловіка ОСОБА_1 копії документів, з яких дізналася, що ОСОБА_2 без її згоди відчужив майно подружжя, яке являється об`єктом спільної сумісної власності, адже набуто за спільні кошти у зареєстрованому шлюбі. 21.11.2023 між відповідачами укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення № 83 з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Однак, вона не була проінформована чоловіком про вчинення вказаного правочину, згоди на відчуження майна подружжя не надавала. При з`ясуванні у чоловіка питання одноособового відчуження спільного майна, чоловік повідомив, що він подарував його своїй знайомій.

Отже, судом встановлено, що на даний час між сторонами справи існує спір щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0083.

Предметом позову є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 21.11.2023, з повернення вказаної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 , скасувавши державну реєстрацію договору-купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Об`єктом позову являється земельна ділянка сільськогосподарського призначення № 83 з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів заяви вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Маловисківським Райбюро ЗАГСу Кіровоградської області, актовий запис № 37, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.04.1970. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 .

21.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передає у власність, ОСОБА_3 приймає у власність земельну ділянку № НОМЕР_2 сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :02:002:0083 і сплачує за неї встановлену в договорі грошову суму.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.08.2025, вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0083, площею 5.9719 га, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата державної реєстрації 21.11.2023, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 52609693, орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) Новомиргородська державна нотаріальна контора Кіровоградської області.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що між сторонами існує спір з приводу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0083, та те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на земельну ділянку № 83 сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, шляхом заборони її відчуження.

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що накладення арешту на майно, що полягає в заборонні відчуження даного майна, є співмірним з заявленими позовними вимогами, так як така правомочність зможе ефективно захистити права позивача.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому, з метою ефективного захисту прав сторін, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити, шляхом заборони вчиняти будь які дії по відчуженню майна набутого подружжям за час шлюбу.

Керуючись статтями 149, 153, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Новомиргородська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, , місцезнаходження: вул. Гурічева Андрія, 52, м. Новомиргород Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання договору недійсним та повернення майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення № 83 з кадастровим номером: :02:002:0083, розташованої на території Мануйлівської сільської ради Новоукраїнського (Маловисківського) району Кіровоградської області, шляхом заборони її відчуження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Кавун