ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-др/753/289/25
29 грудня 2025 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Рубана Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Людмили Анатоліївни про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану щорічну відпустку,
6 липня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПНКМНО Лищук Л.А. про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану щорічну відпустку.
26 листопада 2025 року судом було ухвалено рішення у зазначеній справі, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені частково.
09 грудня 2025 року до суду позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 69 989, 26 грн., з яких: 65 515,80 грн - виплати на оплату гонорару, 4 473, 46 грн - гонорар успіху.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 грудня 2025 року справу було передано до провадження судді Шаповалової К.В.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення було прийнято до розгляду.
18 грудня 2025 року до суду від адвоката Рубана І.В., який діє в інтересах позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у яких він зазначив наступне. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 02 грудня 2025 року, адвокатом для надання правничих послуг, що пов`язані з розглядом даної справи, було витрачено 28,5 годин його часу. Твердження Відповідача про «малозначність» справи є суб`єктивним та спростовується тим фактом, що відповідач активно захищався, залучав представника та не визнавав позов, що змусило позивача пройти повний цикл судового розгляду для захисту її трудових прав. Частиною 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Саме сторона, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, зобов`язана довести їх неспівмірність. Відповідач у своєму клопотанні не надав жодних доказів (аналізу ринку, прайслистів інших фірм), які б підтверджували, що така ставка є завищеною, а обмежився лише загальними фразами без конкретних розрахунків. Позивач в своїй заяві вже самостійно застосував принцип пропорційності. Не зважаючи на те, що загальна сума витрат на правничу допомогу склала 114 000,00 грн. та «гонорар успіху» в розмірі 7 784 грн, проте до стягнення позивачем заявлено лише 69 989 грн. 26 коп., що чітко відповідає відсотку задоволених позовних вимог (57,47%). Таким чином позивачем чітко дотримано вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Окірм того, представник позивача зазначив, що факт перебування у шлюбі не обмежує цивільну дієздатність осіб та їхнє право укладати між собою договори (ст. 64 СК України: «Дружина та чоловік мають право укладати між собою усі договори, які не заборонені законом»). Законодавство не містить заборони на представництво інтересів члена сім`ї на платній основі. Отриманий гонорар є доходом адвокатської діяльності, з якого сплачуються податки та збори. Трактування відповідача, що сплата гонорару чоловікові-адвокату не є витратами, нівелює саму суть оплатності праці. Праця адвоката (час, інтелектуальні зусилля, участь у засіданнях) є наданою послугою, яка має свою вартість. Відмова у відшкодуванні цих витрат лише на підставі шлюбу є порушенням права на професійну працю та дискримінацією позивача у виборі захисника. Також відповідач стверджує, що довідки не є доказом, а потрібні лише банківські виписки. Позивач категорично заперечує проти таких тверджень, оскільки вони ґрунтуються на хибному тлумаченні законодавства та суперечать сталій практиці Верховного Суду. Відповідач помилково стверджує, що довідка, видана адвокатом, не є належним доказом. Верховний Суд неодноразово наголошував, що чинне законодавство не встановлює вичерпного переліку або обов`язкової форми документа, який підтверджує оплату гонорару адвокату. У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 Верховний Суд дійшов наступного висновку про те, що: «…законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа». Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Аналогічна позиція викладена у постанові КАС ВС від 02 жовтня 2020 року у справі № 280/5176/20, де суд підтвердив, що оскільки відкриття банківського рахунку не є єдиним обов`язком адвоката для ведення розрахунків, він має право видавати клієнту документ у довільній формі (довідку, квитанцію), що є належним доказом оплати. Отже, надані позивачем довідки про отримання гонорару, які містять підпис адвоката, дату та суму, є належними та допустимими доказами фактичного понесення витрат у розумінні ст. 76-77 ЦПК України. Щодо строків подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, то представник позивача зазначив, що у самій позовній заяві (яка є першою заявою по суті спору) позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 80 000 грн. (60 000 грн. підготовка + 20 000 грн. розгляд справи). Це прямо зазначено у заяві про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до статті 134 ЦПК України, подання попереднього розрахунку вже є заявою сторони про те, що вона очікує понести витрати та буде вимагати їх відшкодування. Також у прохальній частині позовної заяви позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача понесених судових витрат, до яких також відносяться і витрати на правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази витрат можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Рішення судом було ухвалено 26 листопада 2025 року. Судове рішення було отримано позивачем 27 листопада 2025 року. Заяву про ухвалення додаткового рішення з усіма доказами (актом та довідками) було подано 02 грудня 2025 року, тобто в межах строку визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, представник позивача зазначив, що представник відповідача не надав жодних належних доказів неспівмірності витрат, а його посилання на родинні зв`язки сторін та відсутність банківських виписок не ґрунтуються на нормах ЦПК України. Позивач документально підтвердив факт надання послуг (акт з деталізацією), факт оплати (довідки), пропорційно зменшив суму до відшкодування та дотримався всіх процесуальних строків, а відтак заяву про стягнення витрат на правову допомогу він підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, враховуючи письмові пояснення представників сторін з приводу стягнення витрат на правову допомогу, суд доходить наступного висновку.
16 липня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПНКМНО Лищук Л.А. про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану щорічну відпустку.
09 грудня 2025 року до суду позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 69 989, 26 грн., з яких: 65 515,80 грн - виплати на оплату гонорару, 4 473, 46 грн - гонорар успіху.
Вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення була надіслана до суду засобами поштового зв`язку та відповідно до поштового штемпеля, який міститься на описі вкладення у цінний лист, була надіслана до суду 02 грудня 2025 року.
Разом з тим, відповідно до довідки, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що сам текст судового рішення був доставлений до особистого кабінету адвоката Рубана І.В. у підсистемі Електронний суд 27 листопада 2025 року.
Таким чином, заява про стягнення витрат на правову допомогу була подана до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі, тобто, у строк, передбачений законодавством.
Окрім того, варто зазначити, що з тексту позовної заяви вбачається, що представник позивача зазначав орієнтований розрахунок суми судових витрат у позовній заяві та у її прохальній частині просив суд стягнути на користь позивача понесені судові витрати, докази яких було подано вже із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. При цьому, у позовній заяві зазначено, що остаточний розрахунок буде здійснений позивачем протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення та на підставі акту наданих послуг.
Враховуючи, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, зважаючи на те, що судові дебати у такій справі не проводились, з огляду на зміст позовної заяви та прохальної частини, позивачем було дотримано порядку подачі заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До позовної заяви позивачем було долучено копію договору № UA-14/25 про надання правової допомоги від 09 травня 2025 року, який укладений між адвокатом Рубан І.В. та позивачем ОСОБА_1 .
Згідно пункту 5.1 договору вбачається, що порядок оплати та вартість послуг адвоката, що надаються в рамках реалізації цього договору, визначається у додатку № 1 до договору і є його невід`ємною частиною.
Згідно додатку №1 до договору, зокрема, вбачається, що вартість роботи адвоката у розрахунку на годину становить 4000 грн; оплата адвокату по даному договору здійснюється клієнтом у наступному порядку: під час підписання договору клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 30 000,00 грн, а остаточний розрахунок здійснюється клієнтом протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення та на підставі акту наданих робіт. Додатково до розміру гонорару адвоката клієнт за результатом розгляду справи, що є предметом договору, зобов`язується сплатити «гонорар успіху». Розмір гонорару успіху складає 10 % від загальної суми задоволених судом позовних вимог клієнта. Гонорар успіху підлягає сплаті клієнтом протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі.
До заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача було долучено акт приймання-передачі наданих послуг, з якого вбачається, що адвокатом Рубаном І.В. було надано позивачу ОСОБА_1 правову допомогу на загальну суму 114 000,00 грн.
Окрім того, до заяви долучені довідки, відповідно до яких 02 грудня 2025 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Рубану І.В., відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, залишок гонорару у розмірі 84 000,00 грн та «гонорар успіху» у сумі 7784,00 грн.
При цьому, із врахуванням частково задоволення позовних вимог, позивач просить суд стягнути із відповідача частину коштів які вона понесла на правову допомогу, а саме - у розмірі 69 989, 26 грн, з яких: 65 515,80 грн - витрати на оплату основного гонорару, 4473, 46 грн - витрати на сплату «гонорару успіху».
Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Отже, нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. При цьому, виконавець, який надає певний вид послуг має право на власний розсуд, в залежності від складності певної дії, визначати вартість її за годину.
Отже, як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, між позивачем та адвокатом було досягнуто домовленості щодо вартості однієї години роботи за кожен з виду послуг. Акти виконаних робіт підписані замовником без будь-яких зауважень.
За приписами статті 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи розподілу підлягають витрати на правову допомогу, які сторона має сплатити надавачу послуг.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.
Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності первинних бухгалтерських документів про сплату позивачкою коштів адвокату, враховуючи те, що чинне законодавство не встановлює вичерпного переліку або обов`язкової форми документа, який підтверджує оплату гонорару адвокату. Вказане підтверджується численною усталеною практикою Верховного Суду.
Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що стягнення коштів за правову допомогу є неправомірним збагачення родини позивача, оскільки адвокат Рубан І.В. та позивачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, враховуючи те, що нормами чинного законодавства України, зокрема ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Правила адвокатської етики не заборонено адвокатам представляти інтереси членів своєї родини. Наявність сімейних та/або родинних відносин само по собі не призводить до виникнення конфлікту інтересів, а тому при вирішенні питання про можливість надання правової допомоги членам сім?ї та/або близьким родичам адвокат повинен оцінити всі обставини на предмет наявності суперечності між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов?язками перед клієнтом. Сам лише факт сімейних та/або родинних відносин між клієнтом та адвокатом не призводить до конфлікту інтересів. Надання правової допомоги члену сім?ї та/або родичу за загальним правилом не заборонено, а наявність конфлікту інтересів може встановлюватися в кожному випадку індивідуально, виходячи з обставин, що склалися.
Під час розгляду вказаної справи представником відповідача не доводився суду факт наявності конфлікту інтересів між позивачкою та її адвокатом та таке судом встановлено не було.
З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».
Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, усталену судову практику щодо вирішення трудових спорів, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням переліку послуг, що був визначений сторонами у акті наданих послуг, кількість та тривалість судових засідань, з урахуванням письмових заперечень представника відповідача та прохання відмовити у задоволенні такої вимоги повністю, що розцінюється судом як зменшення витрат на правову допомогу до 0 грн, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд,
заяву представника позивача - адвоката Рубана Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Людмили Анатоліївни про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану щорічну відпустку- задовольнити частково.
В іншій частині вимог - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лищук Людмила Анатоліївна, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .
Суддя К.В. Шаповалова