КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - орган опіки та піклування, яка діє в інтересах дитини-сироти ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києва державної адміністрації, Голосіївський районний в місті Києві центр соціальних служб, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування квартирою та виділення в користування жилої кімнати, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Іорданова Кирила Ігоровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року в складі судді Кордюкової Ж. І.,

встановив:

02.07.2024 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в інтересах дитини-сироти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.11.2014 №741 «Про надання статусу дитини-сироти» малолітньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини-сироти.

Підставою для видання вказаного розпорядження слугувало те, що матір малолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27.06.2024 ОСОБА_1 закінчив навчання в КЗПО «Київський професійний коледж цивільного будівництва», де перебував на повному державному утриманні і більше немає права проживати в гуртожитку навчального закладу.

ОСОБА_1 зареєстрований та має право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім нього в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Вказана квартира була передана в приватну спільну часткову власність ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в рівних долях згідно з розпорядженням органу приватизації Київського заводу художнього скла від 02.09.1998, наказ №100.

Рідна бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_2 категорично відмовилась проживати разом зі своїм онуком та допускати його до помешкання, яким останній має право користування та володіє 1/6 частиною квартири відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд встановити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в користування дитині-сироти ОСОБА_1 жилу кімнату площею 12,2 кв.м.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року позов задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 та виділено в користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 12,2 кв.м.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , як співвласник 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , має право користування та володіння належним йому майном, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину після смерті своєї матері. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є співвласниками вказаної квартири, порушують права ОСОБА_1 на користування належним йому майном. З огляду на те, що квартира складається з трьох житлових кімнат, одна з яких має площу 12,2 кв.м., ОСОБА_1 має право на виділення йому в користування цієї кімнати, зважаючи на те, що відповідачі не запропонували іншого порядку користування квартирою.

30.06.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Іорданов К. І. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на невідповідність виділеного у користування майна розміру частки співвласника та порушення балансу прав співвласників.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 , а також - дані про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав. Той факт, що у 2025 році сам позивач ініціював нову справу № 752/3207/25 про визнання права власності на 1/6 частку квартири, підтверджує спірність цього права.

Виділивши ОСОБА_1 у користування кімнату площею 12,2 кв.м., судом не враховано розмір його потенційної частки у праві власності на це майно.

Так, загальна площа квартири складає 59,6 кв.м, житлова - 35,5 кв.м. Таким чином, 1/6 частка у праві власності на квартиру відповідає 9,93 кв.м. загальної площі та 5,91 кв.м. житлової площі. Натомість суд виділив ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 12,2 кв.м., що становить 34,37% від усієї житлової площі квартири і більш ніж удвічі перевищує розмір його ідеальної частки.

Посилається на висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №2034/2-853/11, згідно якого, виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Суд першої інстанції не встановив, чи можливо технічно виділити ОСОБА_1 саме 9,91 кв.м, що відповідає його 1/6 частці; не встановив меж та характеристик житлових кімнат (ізольовані чи прохідні, придатність до проживання, технічний стан), не призначив будівельно-технічної експертизи, яка б дала відповідь на ці ключові питання; не розглянув питання компенсації або зміни часток при явному порушенні співмірності.

Суд фактично зменшив частки співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без правової підстави і без компенсації, що є порушенням.

Виділення в одноосібне користування спадкоємця, частка якого є найменшою (1/6) однієї з трьох кімнат площею 12,2 кв.м., призводить до того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавляються можливості користуватися значною частиною житлової площі квартири, яка пропорційно належить до їхніх часток; створюються умови, за яких двоє дорослих людей (бабуся та дядько дитини) змушені користуватися двома кімнатами, що залишилися, тоді як співвласник із найменшою часткою отримує у своє розпорядження окрему кімнату, що перевищує його ідеальну частку більш ніж удвічі. Це є прямим ігноруванням майнових прав відповідачів, гарантованих статтями 317 та 319 ЦК України.

Зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження, що прямо заборонено для даної категорії справ, оскільки спір у даній справі за своєю правовою природою є похідним від спадкових правовідносин.

Посилається на незаконність представництва інтересів ОСОБА_1 органом опіки та піклування на момент ухвалення рішення, який ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття. Суд не вчинив дій для з`ясування волі ОСОБА_1 щодо підтримки ним позовних вимог та не залучив його до справи як самостійного позивача.

14.10.2025 представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обставини, викладені в позові, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

16.11.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Зайцев І. Ю. подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що ОСОБА_1 має право користування та володіння належним йому на праві власності спадковим майном, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його зазначених прав.

Технічні характеристики квартири дозволяють визначити саме такий порядок користування квартирою, який найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних кожному із співвласників.

В даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування майном. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Судом у рішенні було враховано технічні дані щодо квартири, згідно з якими вона складається з трьох житлових кімнат, одна з яких має площу 12,2 кв.м., та вважав за можливе виділити ОСОБА_1 цю кімнату у користування, зважаючи на те, що відповідачі не запропонували іншого порядку користування квартирою, що відповідає нормам матеріального права та дослідженим обставинам справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Іорданов К. І. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зайцев І. Ю., представник Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб - Щербакова Н. В., представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - Платонова Т. М. просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент звернення до суду з даним позовом був дитиною-сиротою.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батько - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в рівних долях згідно з розпорядженням органу приватизації Київського заводу художнього скла від 02.09.1998, наказ №100.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

Після смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/3 частину вказаної квартири.

Спадкоємцями 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , є її мати - ОСОБА_2 - частина, та її син ОСОБА_1 - частина.

Державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І. С. 24.12.2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину ще на частку майна, а саме на 1/6 частину квартири не видавалось (а.с.133 т.2).

Згідно копії поверхового плану 2-ого поверху та експлікації внутрішніх площ з квартирою АДРЕСА_2 виконані станом на 1981 рік (поточна технічна інвентаризація - 1995 рік), квартира за адресою: АДРЕСА_1 , складається з трьох ізольованих кімнат житловою площею 37,5 кв.м. (одна кімната площею 11,8 кв.м.; друга кімната площею 13,5 кв.м., третя кімната площею 12,2 кв.м.), кухні площею 8,8 кв.м., коридору площею 7,2 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., тамбуру площею 3,0 кв.м.

Судом встановлено, що відповідно до належної ОСОБА_1 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 , останній має право на 6,25 кв.м. житлової площі у вказаній квартирі.

Ухвалюючи рішення про встановлення порядку користування вказаною квартирою, відповідно до якого ОСОБА_1 в користування виділяється кімната площею 12,2 кв.м., суд першої інстанції виходив з того, що сторони не досягли згоди щодо порядку користування квартирою, іншого порядку користування відповідачі не запропонували.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та зазначив, що предметом позову є встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками.

Разом з тим, судом не враховано, що частка ОСОБА_1 у праві власності на квартиру є найменшою, а тому виділення йому в користування кімнати площею 12,2 кв.м. призведе до порушення прав інших співвласників, частки яких у праві власності на майно є більшими.

З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна та розміру частки ОСОБА_1 у праві власності на квартиру, колегія суддів вважає справедливим виділення в користування останньому кімнати в квартирі, площа якої є найменшою, та становить 11,8 кв.м., залишивши місця загального користування в спільному користуванні сторін.

Обставин неможливості визначення порядку користування квартирою згідно такого варіанту судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, не зареєстрував своє право власності, а тому його право на частку в квартирі є спірним, є необґрунтованими.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц.

З огляду на те, що спірні правовідносини стосувались не виділу (поділу) часток нерухомого майна в натурі, а визначення порядку користування нерухомим майном, що не потребувало спеціальних знань, підстави для призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи були відсутні.

Висновок Верховного Суду в справі №2034/2-853/11, на який йде посилання в апеляційній скарзі, не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки він зроблений у спорі про розподіл домоволодіння в натурі. Предмет спору в даній справі є іншим.

Визначення порядку користування житловими приміщеннями квартири, при якому ОСОБА_1 , який після смерті матері успадкував 1/6 частинку квартири, виділяється в користування найменша кімната, а двом іншим співвласникам - інші дві ізольовані кімнати більшою площею, на думку суду не призведе до позбавлення або непропорційного обмеження ОСОБА_2 у праві користування цією квартирою.

Колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права за обставин розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки дана справа не є спором щодо спадкування.

Судом встановлено, що позовна заява була подана Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, в інтересах дитини-сироти ОСОБА_1 , який станом на дату її подання не досяг повноліття.

Після досягнення повноліття ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Зайцева І. Ю. заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

З огляду на це правові підстави для висновку, що суд задовольнив позов неналежного позивача відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, встановивши порядок користування квартирою, відповідно до якого в користування ОСОБА_1 підлягає виділу жила кімната площею 11,8 кв. м., а місця загального користування залишаються в спільному користуванні сторін.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами матеріального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Іорданова Кирила Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року змінити.

Встановити порядок користування квартири, виділивши в користування ОСОБА_1 жилу кімнату площею 11,8 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 .

Місця загального користування залишити в спільному користуванні сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2026.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук