справа № 757/1902/25 головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у м. Києві, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення грошових коштів, безпідставно списаних банком, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 6 088,77 грн., 3% річних в сумі 152,22 грн. та інфляційні витрати в розмірі 608,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банк безпідставно списав кошти в сумі 6 088,77 грн. 21 листопада 2020 року у відношенні неї було вчинено правопорушення внаслідок якого інша особа від її імені заволоділа коштами банку на суму 13 520,00 грн. Цей факт встановлено вироком Крюківського районного суду м. Кременчук, Полтавської області від 25 квітня 2022 року у справі № 524/5260/21, що був змінений в частині призначеного покарання вироком Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року і залишений без змін постановою Верховного Суду від 31 січня 2024 року. Винна особа повністю відшкодувала їй списані з кредитного рахунку кошти, а саме 10 000,00 грн. ще до постановлення вироку і 3 520,00 грн. після. Банк стягнув на свою користь кошти 17 722,15 грн. (1724,66+14597,07+1400,42) , що перевищує суму збитків заподіяних ОСОБА_3 на 4 202,15 грн.(17722,15- 13520). Крім того, банк 16 лютого 2024 року зробив перерахунок процентів при достроковому розірванні депозиту, зменшивши залишок коштів на депозитному рахунку «Стандарт» строковий на 18 міс. (угода № SAMDNWFD200 від 29.12.2022 р.) на 1 886,62 грн., а 18 лютого 2024 року списав в повному обсязі залишок коштів в сумі 14 597,07 грн., як автоматичне погашення простроченої заборгованості. Також банк 25 лютого 2024 року самостійно списав за рахунок депозиту «Стандарт» строковий на 10 міс. (угода № SAMDNWFD700 від 13.06.2022 р.) залишок 1 400,42 грн. в погашення своїх вимог.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені нею в позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21 листопада 2020 року по відношенню до позивача було вчинено правопорушення внаслідок якого інша особа від її імені заволоділа коштами банку на суму 13 520,00 грн. Цей факт встановлено вироком Крюківського районного суду м. Кременчук, Полтавської області від 25 квітня 2022 року у справі № 524/5260/21.

У вказаній кримінальній справі, було встановлено, що 21 листопада 2020 року в період часу з 13 год. 34 хв. по 17 год 34 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою, повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, володіючи достатнім рівнем технічних та комп`ютерних знань, за допомогою власного комп`ютерного обладнання, а саме комп`ютера ХЕ №10225 201811, шляхом використання спеціалізованого шкідливого програмного забезпечення під назвою «xiaomichecker» та «restart», командні файли яких знаходяться на вказаному комп`ютері, отримав персональні данні потерпілої ОСОБА_1 , а саме номер телефону та пароль для входу до «МіAccount», які надалі використав для входу в автоматизовані системи Інтернет банкінгу «Приват 24» (що є одним з каналів дистанційного обслуговування клієнтів банку і містить інформацію про клієнта, що є достатньою для її ідентифікації).

Після чого, діючи умисно, з корисливою метою та мотивом, ОСОБА_3 повторно, не санкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, втрутився у роботу банківської автоматизованої системи та здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку та підробки інформації, та в подальшому виконав підробку документів на переказ, які існують в електронній формі, а саме - заявки на переказ грошових коштів та, після цього використав вказані підроблені документи на перекази для отримання доступу до банківської картки виданої на ім`я ОСОБА_1 та в якості безготівкового платежу перевів кошти в розмірі 13 520,00 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Між позивачем та відповідачем були укладені депозитні договори від 13 червня 2022 року та від 29 грудня 2022 року.

Відповідно до п. 2.2.1.1.14. Умов, в разі, якщо Клієнт має прострочену заборгованість за кредитом, наданим Банком, або Клієнт є поручителем за кредитом, за яким існує прострочена заборгованість, Банк має право на свій розсуд:

- після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на поточний рахунок Клієнта та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості або

- розірвати цей Договір. Вклад і нараховані проценти перераховуються на поточний рахунок Клієнта та в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Нарахування процентів проводиться за фактичну кількість днів з дати внесення/дати продовження вкладу за ставкою «до запитання». Про це Банк надсилає Клієнту повідомлення не пізніше, ніж за 2 банківських дні за реквізитами, вказаними в клієнтській базі Банку в одному з каналів: через e-mail, систему Приват24, за допомогою SMS або повідомленням через інші електронні канали із зазначенням дати розірвання Договору.

АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено погашення простроченої заборгованості по кредиту НОМЕР_1 за рахунок коштів Депозитного договору НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , списання було проведено Банком на підставі умов договору, розміщених на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua/terms у розділі 2.2. Депозити (умови і правила розміщення Депозитних вкладів y Банку) https://conditions-and- rules.privatbank.ua/main/view content-109/?lang=uk 2.2.1.1. Умови відкриття та обслуговування Вкладу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, про стягнення яких заявлено даний позов, стягнуті відповідачем на виконання Договору, а тому суд прийшов до висновку що, вони набуті відповідачем за правової підстави та не можуть бути витребувані на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу) (ч.2 ст.1058 ЦК України).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ч. 3 ст.1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення (ч.1 ст.1060 ЦК України).

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч.2 ст.1060 ЦК України).

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ч. 3 ст.1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ч.1 ст.1061 ЦК України).

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банку, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч.5 ст.1061 ЦК України).

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (аб. 2 ч. 6 ст. 1061 ЦК України).

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів, тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спору, у цьому Законі наведені терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спору, (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунка або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунка або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Пунктом 6.6 Інструкції від 21 січня 2004 року визначено, що платник у договорах банківського рахунку або інших договорах про надання банківських послуг може передбачати доручення банку на договірне списання коштів з його рахунків на користь третіх осіб або на свої рахунки, які відкриті в цьому чи іншому банку.

Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає інформацію про платіж і номер, дату договору, за яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Отже, зазначені положення закону свідчать про можливість списання коштів з рахунка їх володільця лише за розпорядженням останнього або на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказала, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Банк у випадках, передбачених пунктами 2.2.1.13 та 2.2.1.14 Умов та правил надання банківських послуг, має право перерахувати кошти з рахунку банківського вкладу лише на поточний/картковий рахунок клієнта. У вказаних положеннях будь-якого права банку на автоматичне перерахування грошових коштів з рахунку банківського вкладу на погашення кредитної заборгованості без згоди клієнта не передбачено.

Крім того, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, на підставі пунктів 2.2.1.13 та 2.2.1.14 яких банк автоматично перерахував грошові кошти, які знаходились на депозитному рахунку позивача, на погашення заборгованості за кредитним договором, а також доказів відповідної редакції зазначених пунктів умов на момент укладення депозитних договорів позивача з банком.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що доказів ознайомлення позивача з Умовами та правилами надання банківських послуг у частині автоматичного перерахування коштів з депозитного рахунку на погашення кредитної заборгованості матеріали справи не містять, а відповідач не надав доказів, що списання грошових коштів з депозитного рахунку позивача на погашення кредитної заборгованості по кредиту НОМЕР_1 без розпорядження позивача відбулося у відповідності з вимогами частини третьої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 6.6 Інструкції від 21 січня 2004 року, апеляційний суд приходить до висновку, що банк безпідставно списав з депозитного вкладу позивача грошові кошти на сплату кредитної заборгованості по кредиту НОМЕР_1 , у розмірі 6 088,77 грн., який позивач не отримувала, що встановлено вироком Крюківського районного суду м. Кременчук, Полтавської області від 25 квітня 2022 року у справі № 524/5260/21.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22 березня 2023 року у справі № 757/29906/19-ц.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст. 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 07.08.2019 у справі № 500/2867/18 (ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У справі, що переглядається судом встановлено, що кошти, АТ КБ «ПриватБанк», отримані без належних правових підстав, атому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих відповідачем коштів у розмірі 6 088,77 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача період нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснюється з 25 лютого 2024 року по 25 грудня 2024 року.

3% річних розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 25 лютого 2024 року по 25 грудня 2024 року - 305 днів [Проценти] = 6 088,77 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 305 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 152,22 грн.

В свою чергу, інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 25 лютого 2024 року по 25 грудня 2024 року індексація на суму 6 088,77 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,50% x 100,20% x 100,60% x 102,20% x 100,00% x 100,60% x 101,50% x 101,80% x 101,90% x 101,40% = 1.11200464 [Інфляційні нарахування] = 6 088,77 грн. (сума боргу) ? 1.11200464% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 6 088,77 грн. (сума боргу) = 681,97 грн.

Таким чином, інфляційні втрати становлять 681,97 грн., 3% річних 152,22 грн.

Апеляційний суд враховує, що позивач у позовній заяві просила суд стягнути інфляційні втрати у розмірі 608,27 грн.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат підлягають до задоволенню, а саме інфляційні втрати у розмірі 608,27 грн. та 3% річних у розмірі 152,22 грн.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, ухвалюючи оскаржуване рішення та вказуючи, що позивач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом позивача у анкеті-заяві, що позивачем не надано доказів, що договір розірвано сторонами або визнано недійсним у судовому порядку, відтак, позивач не довела, що правова підстава набуття відповідачем спірних грошових коштів - відпала, залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутня анкета-заява з підписом позивача ОСОБА_1 .

Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21 листопада 2020 року, яка міститься в матеріалах справи, також не містить підпису позивача.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення грошових коштів, безпідставно списаних банком задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 безпідставно набуті кошти в розмірі 6 088,77 (шість тисяч вісімдесят вісім) гривень 77 копійок , 3% річних в розмірі 152,22 (сто п`ятдесят дві) гривні 22 копійки, інфляційні витрати в розмірі 608,27 (шістсот вісім) гривень 27 копійок та судовий збір у розмірі 3 633,60 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.