Справа № 669/731/25
Провадження № 2/669/366/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

за участю секретаря Хитрун А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білогір`я цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

25.08.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2023 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (далі - ТОВ «Слон Кредит») в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту №1327572, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Х093». Відповідно до умов договору відповідачу, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , було надано кредитні кошти у розмірі 8800,00 грн, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування ними.

24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №1327572. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Слон Кредит» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 79200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8800,00 грн, заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором 70400,00 грн.

Крім того позивач просить суд, в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, ухвалити рішення щодо нарахування та стягнення з ОСОБА_1 в порядку примусового виконання рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості.

Також позивач просив стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шелудько О.О. подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у позові. Зазначає,що позивачем не подано належних достатніх та допустимих доказів підписання відповідачем кредитного договору одноразовим ідентифікатором «X093», матеріали справи не містять доказів, що саме ті правила надання коштів у позику, які додані до позовної заяви розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними , начебто підписуючи договір. Вказані правила надання коштів у позику долучені позивачем до позову не є належними та допустимими доказами та частиною кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та до яких договорів вони стосуються. Крім того, не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №1327572 від 05.12.2023 року. Наданий позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами через відсутність первинної бухгалтерської документації. У відзиві представник відповідача вказала, що вимога про нарахування та сплату відсотків які є явно завищеними не відповідає передбаченим у частині 3 ст. 509 ЦК України ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Позивач здійснював нарахування відсотків за ставкою 2,50% в день, що перевищувало максимально допустимий розмір ставки визначений законодавством. Вказала, що не надані докази належного відступлення до позивача від первісного кредитора прав вимоги відносно відповідача за кредитним договором.

Позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що кредитний договір укладений 05.12.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи, та який підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора «Х093».

Сторонами погоджені умови договору, зокрема сума кредиту -8800, 00 грн, строк кредиту 357 днів, тобто з 05 грудня 2023 року по 26 листопада 2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 17 днів. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, є оригіналом такого документа. Відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору були здійснені оплати на рахунок первісного кредитора.

Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему Pay Tech, на підставі укладеного договору про організацію переказу грошових коштів № 06062022-1 від 06.06.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ "ПЕЙТЕК", що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» про успішність операції. Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту. До позовної заяви були надані належним чином завірена Копії Договорів відступлення прав вимоги та Договорів факторингу, з належним чином завіреними додатками (де наявна вся інформація щодо боржника ОСОБА_1 та відповідного договору). В додатках наявні реєстри боржників з детальною інформацією щодо договору, суми заборгованості та даних боржника. Детально інформація також відображена в Витязі з реєстру боржників.

13.10.2025 року представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких остання акцентувала увагу суду на те, що позивач не спростував обставини заперечення відповідача надані у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у судове засідання не з`явився, серед іншого, у позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився.

Ознайомившись із письмовими доводами сторін, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05 грудня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №1327572 про надання споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х093, 05 грудня 2023 року 11:53:48, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2 Договору). Сума кредиту 8800,00 гривень (п.1.3 Договору). Строк кредиту 357 днів (п. 1.4 Договору). Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка 1,500 % в день застосовується, якщо Споживач до 22.12.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 Договору).

Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п.2.1 Договору).

Сума кредиту перераховується Товаристом протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту:05.12.2023 або 06.12.2023 року (п.2.2 Договору).

Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 Договору).

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюється згідно Графіка платежів (п.5.1 Договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін (п.9.2 Договору).

Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІКС товариства. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі і вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 9.6 Договору).

Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту сторонами встановлено графік платежів за договором.

Відповідачем ОСОБА_1 також підписаний паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до даних листа ТОВ «ПейТек» від 14 січня 2025 року, ТОВ «ПейТек» на підставі укладеного з ТОВ «Слон Кредит» договору про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Слон Кредит» 05.12.2023 11:54 на суму 8800,00 грн. Банк-еквайр АТ «ПУМБ». Призначення платежу: зарахування на карту, маска картки НОМЕР_1 .

Повідомленням та випискою про рух коштів по рахунку, наданою АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду від 22 вересня підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 , на яку 05 грудня 2023 року зараховано 8800,00 грн.

24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №24122024, відповідно умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає) ТОВ «Фінтраст Капітал» за плату, а ТОВ «Фінтраст Капітал» приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права грошової вимоги до боржників визначених у реєстрі прав вимоги, про що також складений акт приймання-передачі реєстру прав вимоги від 24 грудня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1327572 на загальну суму 79200,00 грн.

Даними платіжної інструкції №6308 від 26 грудня 2024 року підтверджується перерахування коштів згідно договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року.

Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «Слон Кредит» за своїм правовим статусом відноситься до юридичної особи, що має право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором №1327572 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 05 грудня 2023 року, який укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд вважає доведеним позивачем факт укладення між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» договору №1327572 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 05 грудня 2023 року.

Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі, оскільки такий підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст.205, ст.6, 207, 627-628, ч.2 ст.639 ЦК України та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У ході судового розгляду було встановлено, що ТОВ «ПейТек», будучи установою, яка надає платіжні послуги та діючи відповідно до договору, укладеного із ТОВ «Слон Кредит», здійснило переказ грошових коштів на банківську картку клієнта ТОВ «Слон Кредит» у розмірі 8800,00 грн (номер карти НОМЕР_1 ). Зазначені реквізити банківської карти № НОМЕР_1 співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними ним у кредитному договорі, а також із даними наданими АТ КБ «Приват Банк», відповідно до яких на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську платіжку карту № НОМЕР_1 , на яку зараховано переказ у розмірі 8800,00 грн, що в сукупності свідчить про отримання відповідачем ОСОБА_1 ж кредитних коштів.

Водночас відповідач, заперечуючи факти укладення кредитного договору та отримання від ТОВ «Слон Кредит» кредитних коштів у розмірі 8800,00 грн, не надав жодного переконливого доказу, який би спростовував ці обставини.

Одночасно суд зауважує, що без здійснення входу на сайт ТОВ «Слон Кредит» та проходження реєстрації в ІТС Товариства, надання своїх персональних даних, в тому числі номера банківської картки, номера телефону, імейлу, паспортних даних, які співпадають із даними відповідача, кредитний договір між фінансовою установою та відповідачем не був би укладений.

У зв`язку з наведеним суд відхиляє доводи представника відповідача про непідписання ОСОБА_1 кредитного договору з ТОВ «Слон Кредит», неотримання ним кредитних коштів на наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8800,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, як така строк виконання по якій настав.

Частиною 6 статті 18 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" визначено, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

У разі надсилання електронного документа кількома адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа(ч.2ст.7Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Таким чином, наданий Позивачем кредитний договір є оригінальним документом.

Відповідно до умов договору №1327572 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 05 грудня 2023 року ТОВ «Слон Кредит» надало відповідачу кошти в сумі 8800,00 грн строком на 357 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі 2,50% в день від суми кредиту.

Судом встановлено, що помилковим є доводи зі сторони відповідача, що розрахунок не є доказом існування боргу. Дійсно, як правильно зазначено у відзиві представником відповідача, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та укладення кредитного договору. У той же час кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем.

Посилання представника відповідача на ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів» не є підставою для зменшення судом суми заборгованості за процентами за кредитним договором, адже, як встановлено у ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; проценти, про стягнення яких просить позивач є процентами за правомірне користування кредитом, а не штрафною санкцією (неустойкою), й суд позбавлений законної можливості зменшувати розмір таких процентів. Положення ж п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, є несправедливою умовою договору, - до спірних правовідносин не застосовується, оскільки стягнення будь-якої компенсації за невиконання зобов`язань за договором щодо продукції не є предметом спору.

Однак, суд не може погодитися із розміром нарахування відсотків, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із системного аналізу вказаних вище норм, в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ, дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія вказаного пункту поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом - 24.12.2023 року, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що при нарахування відсотків за користування кредитними коштами ТОВ «Слон Кредит» необхідно було врахувати зміни, внесені до Закону України «Про споживче кредитування», що набрали чинності 24.12.2023 року, але здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку про те, що за весь період користування кредитом (з 05.12.2023 року по 26.11.2024 року), розмір відсотків повинен становити 51084,00 грн.

Так, 22.12.2023 року відповідачем сплачено відсотки в розмірі 2244,00 грн. за зниженою процентною ставкою 1,5 % згідно п.1.5.2 договору за період з 05.12.2023 року по 22.12.2023 року.

23.12.2023 року відсотки за один день становлять 220,00 грн. за стандартною процентною ставкою 2,5%, згідно умов кредитного договору встановлених п.1.5.1.

З 24.12.2023 року відсотки за користування кредитним коштами підлягають нарахуванню наступним чином:

- з 24.12.2023 року - 21.04.2024 року включно 26400,00 грн. (8800,00 грн х 2,5% х 120 днів);

- з 22.04.2024 року - 19.08.2024 року включно 15840,00 грн. (8800,00 грн х 1,5 % х 120 днів);

- з 20.08.2024 року - 26.11.2024 року включно 8624,00 грн. (8800,00 грн х 1 % х 98 днів).

Таким чином заборгованість відповідача становить 59884,00 грн., яка складається з 8800,00 сума кредиту та 51084 нараховані проценти.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, заперечила щодо недоведення позивачем факту переходу права вимоги до позивача від первісних кредиторів, суд вважає безпідставними.

Позивачем надано всі докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором, а саме договори факторингу, платіжні інструкції про сплату права вимоги за договорами, акти приймання-передачі реєстру боржників, реєстри (витяги з реєстрів) боржників тощо. Такі докази підписані, а їх копії завірені належним чином.

Аргументи зі сторони відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про відсутність у договорах факторингу інформації про конкретні кредитні договори, за якими передавалося право вимоги, даних про боржників та конкретні суми заборгованості за кожним кредитним договором, є безпідставними, адже за умовами досліджених договорів факторингу (п. 1.1) такі відомості зазначаються у додатках до договорів (реєстрах боржників), які є невід`ємною частиною договорів.

Надані позивачем договори факторингу недійсними судом не визнавалися, отже є чинними та дійсними. Зі змісту таких договорів вбачається, що вони є рамковими угодами, якими визначені основні умови відступлення прав вимоги до боржників первісних кредиторів на користь позивача як нового кредитора. Є допустим та таким, що не суперечить діловій практиці у такого роду правовідносинах, той факт, що у рамках цих договорів може відбуватися відступлення прав вимоги за кредитними договорами до боржників, відомості про яких зазначені в окремих реєстрах, що є додатками до договору.

Доводи представника відповідача про недопустимість як доказу копії витягу з реєстру боржників не підтвердилися, адже стороною відповідача не доведено, що такий витяг був одержаний з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12525/20, на які посилалася у відзиві представниця відповідача, суд у даному спорі не застосовує, оскільки обставини даної справи, що розглядалася судом, є нерелевантними з обставинами справи № 910/12525/20, висновки ВС у якій стосувалися відступлення припиненого права вимоги.

Іншим правовим висновкам у постановах Верховного Суду, на які посилалися сторони у своїх заявах по суті, висновки суду у даній справі не суперечать.

Щодо вимог про застосування судом положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Положеннями частини десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України визначено, що суд,приймаючи рішенняпро стягненняборгу,на якийнараховуються відсоткиабо пеня,може зазначитив рішенніпро нарахуваннявідповідних відсотківабо пенідо моментувиконання рішенняз урахуваннямприписів законодавстваУкраїни,що регулюютьтаке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченомурозділом VIIцього Кодексу.

Вказаній нормі кореспондуються положення частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22 вказала, що положення частини десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України та частин одинадцятої, дванадцятої статті 26Закону «Провиконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами.

Застосування частини десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені).

Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України.Натомість положення вказаної вище норми не передбачають права суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Вимог про стягнення з відповідача 3% річних в порядку ч.2ст.625ЦК України позивачем у позові не заявлено.

Крім того суд зауважує, що положеннями пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, передбачено: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України відсутні.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у розмірі 2422,40 грн, а всього - 12422,40 грн.

Позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в особі директора Сівека С.С. 10 грудня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги №10/12-2024 з адвокатом Столітнім М.М. Згідно умов договором факт надання послуг підтверджується актом про надання правничої допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно акту про надання правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішенням суду законної сили. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) адвокат Столітній М.М. надав клієнтові ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» послуги, пов`язані із зустріччю з клієнтом для надання первинної консультації та аналізу документів, аналізом судової практики, норм чинного законодавства для підготовки позовної заяви, оформленням додатків до позовної заяви, підготовки та направлення адвокатського запиту, підготовки та подання позовної заяви, клопотання про витребування доказів, представництво інтересів клієнта, на що витрачено 12 годин. Вартість послуг - 10000 гривень, про що надано рахунок на оплату замовлення від 12 серпня 2025 року.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15).

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України,з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 7560,00 грн (59884,00 х 100 : 79200,00 грн. = 75,6 х 10000 : 100 = 7560,00), понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1831,33 грн, виходячи з обрахунку: (59884,00 х 100 : 79200,00 грн. = 75,6 х 2422,40: 100 = 1831,33).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» () заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2023 року № 1327572 у загальному розмірі 59884 гривень 00 копійок, (п`ятдесят девять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні), 00 коп. у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 8800 гривень 00 коп.; заборгованість за процентами, нарахованими за правомірне користування кредитом 51084 гривень 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у сумі 1831,33 гривні.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7560,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 44559822).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Наталія БАРАБОЛЯ