печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: Демидюк О.Б.,

представника відповідачів: Раковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» (далі - позивач, ТОВ «Хамстер Клаб») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, ОСОБА_2 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни (далі - третя особа, Приватний нотаріус Халявка Н.М.), в якому просить: визнати договір дарування частини квартири, укладений 22.11.2023 року, посвідчений Приватним нотаріусом Халявкою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4743, між відповідачем-1 та відповідачем-2 удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу; перевести права та обов`язки покупця за удаваним правочином - договором дарування частини квартири, укладеним 22.11.2023 року, посвідченим Приватним нотаріусом Халявкою Н.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 4743, між відповідачем-1 та відповідачем-2), а саме договором купівлі-продажу, з відповідача-2 на позивача; визнати за позивачем право власності на 61/100 частини квартири, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 65, 29 кв.м., в тому числі житловою площею 46, 1 кв.м. (квартира в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 108,00 кв.м., в тому числі житловою площею 75,90 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві власності за відповідачем-2; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер відомостей про речове право: 52635854; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70341852 від 22.11.2023 року; виплатити відповідачу-2 вартість 61/100 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 2 753 100 грн., які внесено позивачем на депозитний рахунок згідно з платіжною інструкцією № 1 від 29.10.2024 року; та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються з 45 838, 10 грн. судового збору; 40 000 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу та 30 000 грн. витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертиз.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на підставі договору від 17.09.2004 року ТОВ «Хамстер Клаб» набуло право власності на 39/100 (тридцять дев`ять сотих частин) квартири АДРЕСА_1 . Вказані 39/100 (тридцять дев`ять сотих частин) квартири складаються з: двох кімнат загальною площею - 41, 67 кв.м., житловою площею - 29, 8 кв.м. Це нерухоме майно було передано позивачеві на підставі акту приймання-передачі нерухомості від 17.09.2004 року. Іншу частину квартири відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 № 14529 від 29.04.2024 року було зареєстровано на праві власності за: 61/200 частина ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлофонду Старокиївського району 06.10.1994 року; 61/200 частина ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 8-ю Київською державною нотаріальною конторою 11.07.2000 року, № 1-307. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.01.2023 року приватним нотаріусом Халявкою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 9, право власності на 61/100 зазначеної квартири перейшло до ОСОБА_1 . Після оформлення права власності на 61/100 квартири у порядку спадкування відповідач-1 одразу ж розмістила на спеціалізованих веб-сайтах оголошення про продаж своєї частки квартири. Відповідно до висновку експерта № 48/24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 13.06.2024 року, згідно наданих документальних даних характеристики загальної та житлової площі, кількості кімнат, поверху розташування, внутрішньої висоти, матеріалу стін та виду опалення 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що вказані в Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 , складений ТОВ «КМ БТІ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА», інвентаризаційна справа № 2459/24 від 16.04.2024 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 381083452 від 31.05.2024 року, відповідають вказаним характеристикам, зазначеним в наданому на дослідження тексті оголошення продажу квартири по АДРЕСА_2 . Зазначає що, підтвердженим належними та допустимими доказами є той факт, що відповідач-1 після отримання 61/100 квартири у спадщину вчиняла дії щодо її продажу, а саме: розмістила на спеціалізованих веб-сайтах з продажу нерухомості оголошення про продажу належної їй частки квартири, оновлювала ці оголошення тощо. При цьому, відповідач-1 достеменно усвідомлювала, що для продажу її частки у квартирі, що перебуває у спільній частковій власності передбачено відповідну процедуру, що підтверджується тією обставиною, що за оголошеннями продавалася квартира, а не її частина. Разом з цим, відповідач-1 жодного разу та у жодній формі не зверталася до позивача з приводу продажу своєї частки у праві спільної часткової власності, не надавала інформації про ціну та інші умови, на яких він її продає. У березні 2024 року позивачеві стало відомо, що відповідно до договору дарування частини квартири (далі - договір дарування), укладеного 22.11.2023 року, посвідченого Приватним нотаріусом Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743, відповідач-1 подарувала належну їй на праві власності 61/100 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 . Позивач вважає, що спірний договір дарування є прихованим договором купівлі-продажу, що порушує переважне право позивача як співвласника квартири. З метою визначення ринкової вартості спірної частини квартири, позивачем було замовлено та отримано Звіт про незалежну оцінку майна - об`єкту житлової нерухомості - 61/100 частини квартири, загальною площею 65, 29 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за яким ринкова вартість спірної частини квартири станом на 22.11.2023 року (день укладення спірного договору дарування) становить 2 753 100 грн. Крім того, позивач вказує, що відповідачем-2 у схожий спосіб (за договорами дарування) вже набуто наступне нерухоме майно: 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Позивач посилається, що волевиявлення учасників цього правочину не відповідало їхній внутрішній волі на укладення договору дарування. Дії та наміри сторін були спрямовані на приховування справжньої суті правочину і на досягнення правових наслідків, які не відповідали тим, що передбачаються договором дарування. Тобто, договір дарування спірної частини квартири, укладений між відповідачами, є удаваним правочином. Позивач вважає, що сторони насправді уклали не договір дарування, а інший правочин - договір купівлі-продажу частини квартири. Це означає, що сторони діяли з метою приховати справжню природу правочину, підписавши договір дарування, тоді як фактично мала місце угода про продаж квартири. Таким чином, спірний договір дарування є прихованим договором купівлі-продажу, а тому спірний договір дарування має бути визнано судом удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу. Позивач як співвласник спірного майна має переважне право на придбання спірного нерухомого майна у зв`язку з його продажем, але відповідачем-1 було порушено переважне право позивача перед іншими особами на її купівлю. Тому, на позивача мають бути переведені права та обов`язки покупця за спірним договором, а також визнано за позивачем право власності на спірну частину квартири.

Водночас, позивач у позовній заяві просив витребувати у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни (03049, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 10, офіс 72): належним чином засвідчену копію договору дарування частини квартири, укладеного 22.11.2023 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743; належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було посвідчено договір дарування частини квартири, укладений 22.11.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743.

Крім того, разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 61/100 частини квартири, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 65, 29 кв.м., в тому числі житловою площею 46, 1 кв.м. (квартира в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 108,00 кв.м., в тому числі житловою площею 75,90 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер відомостей про речове право: 52635854; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70341852 від 22.11.2023.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 року справу було розподілено та 11.11.2024 року передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів та 11.11.2024 року отримано відповідь № 897818, № 897814.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця, та підготовче засідання у справі призначено на 14.01.2025 року. Витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни (03049, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 10, офіс 72): належним чином засвідчену копію договору дарування частини квартири, укладеного 22.11.2023 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743; належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було посвідчено договір дарування частини квартири, укладений 22.11.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на 61/100 частини квартири, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 65, 29 кв.м., в тому числі житловою площею 46, 1 кв.м. (квартира в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 108,00 кв.м., в тому числі житловою площею 75,90 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер відомостей про речове право: 52635854; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70341852 від 22.11.2023.

09.12.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 14.01.2024 року, без її участі.

14.01.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та підготовче засідання призначено на 05.03.2025 року.

10.01.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшли витребувані ухвалою суду докази, які були передані головуючому судді 20.01.2025 року.

03.03.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

05.03.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 05.03.2025 року, без фіксування технічними засобами, в якій остання просила відкласти розгляд справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 29.04.2025 року.

29.04.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 29.04.2025 року, без фіксування технічними засобами

29.04.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-2 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2025 року у зв`язку з задоволенням клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 16.06.2025 року.

05.05.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

30.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Раковець О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що 22.11.2023 року між відповідачем-1 як Дарувальником та відповідачем-2 як Обдарованим було укладено договір дарування 61/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Укладаючи цей договір, Сторони діяли, перебуваючи при здорові розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та добровільно, що зафіксовано у п. 1 договору дарування. Сторони однаково розуміли значення, умови правочину та його правові наслідки, про що засвідчили особистими підписами у договорі дарування, та що засвідчено підписом приватного нотаріуса. Відповідач-2 не звертався до відповідача-1 щодо купівлі частки квартири, не мав наміру цього робити та не здійснював ніякої жодної прямої чи непрямої оплати за подаровану йому квартиру. Так само відповідач-1 не зверталась до відповідача-2 з пропозицією придбати в неї її частку квартири. Жодних грошових зобов`язань відповідач-2 перед відповідачем-1 не мав і не має. Відповідач-2 був знайомий за життя з ОСОБА_3 , були знайомі їх батьки, він знає, що ОСОБА_3 є фізиком, науковцем, професором, за життя здійснювала наукові дослідження, результати викладала у своїй наукових працях, чим відповідач-2 захоплювався. Здобутки, наукові праці ОСОБА_3 вважає цінним спадком, який потрібно зберегти. Ця частка квартири була подарована відповідачем-1 відповідачу-2 після смерті попередньої власниці квартири ОСОБА_3 , яка була знайома з відповідачем-2 та у своїй письмових розпорядженнях згадала відповідача-2 як особу, яка може подбати про її речі, книги. Відсутність жодних сплат грошових коштів відповідача-2 на користь відповідача-1 у значних сумах (що могло б бути оплатою) підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача-2 за період з 01.01.2023 року по 22.11.2023 року, яка підтверджує відсутність у відповідача-2 стабільних значних доходів та відповідно грошових коштів на придбання квартири. Тобто, жодних змін майнового стану після укладення договору дарування відповідачі не зазнали. Наявність у відповідача-2 у власності інших об`єктів нерухомого майна за правочинами, що є правомірними, чинними, неоспорюваними, не свідчить про удаваність укладеного договору дарування між відповідачами. Також відсутні матеріальні, будь-які інші договірні відносини між сторонами, в т.ч. боргові розписки про отримання грошових коштів відповідачем-1 від відповідача-2, інші договори, які б могли бути підписані між відповідачами для приховання іншого правочину та визначення ціни спірного майна. Сам по собі факт укладення договору дарування від 22.11.2023 року між відповідачами, навіть якщо вони не є родичами між собою, не може бути достатнім доказом удаваності оспорюваного правочину, оскільки закон не містить норм, які б передбачали можливість укладення договору дарування виключно між особами, які перебувають між собою у родинних стосунках. За замовленням відповідача-2 ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКА ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ», підготувало рецензію на звіт про оцінку нерухомого майна, складеного 12.05.2025 року, за яким звіт, що рецензувався, за формою подання матеріалів, за обґрунтованістю вихідних даних і застосування в процесі оцінки методичних прийомів не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та/або непрофесійним і не може бути використаний. Окрім того, за зверненням відповідача-2 судовий експерт ТОВ «Центр судових експертиз «Алтернатика» Лісниченко Сергій Васильович за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи було складено висновок № 30/25 від 23.04.2025 року, за яким ринкова вартість 61/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22.11.2023 року, на час проведення дослідження становить 5 558 704 грн.

11.06.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Раковець О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що ОСОБА_3 була власницею 61/100 частки квартири АДРЕСА_1 , яка була отримана нею у спадок від її батьків. Співвласником 39/100 квартири було ТОВ Хамстер Клаб» (позивач). ОСОБА_3 не була одруженою, не мала дітей, найближчою її родичкою була її двоюрідна сестра ОСОБА_1 (відповідач-1), з якою, однак, вони не мали дуже тісних близьких відносин, але остання дбала про ОСОБА_3 останні тижні її життя у лютому 2022 році, коли ОСОБА_3 захворіла на COVID-19, та перебувала на лікуванні у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва». За домовленістю співвласників чотири кімнати були поділені для користування між ними, досягнуто було домовленості і щодо спільного користування кімнатами загального призначення. 12.05.2016 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона передала у спадок свою частку від квартири своїм найближчим родичам - відповідачу-1 та двоюрідним братам ОСОБА_4 , 1942 р.н. та ОСОБА_5 , 1947 р.н. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час прийняття спадщини ОСОБА_4 , який постійно проживав у російській федерації, вже помер, а ОСОБА_5 , який постійно проживає в Німеччині, відмовився від прийняття своєї частки спадщини, так як прийняття спадщини передбачало сплату податків. У зв`язку з цим, єдиною спадкоємицею стала відповідач-1, яка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом та стала власницею 61/100 частки квартири АДРЕСА_1 , виданого 03.01.2023 року Приватним нотаріусом Халявка Н.М. Позивач неодноразово звертався як до попередньої власниці, так і до відповідача-1 з пропозицією викупити частку квартири. На цю пропозиція відповідач-1 відповіла відмовою, так як не мала наміру та необхідності продавати свою частку квартири, а також тому що запропонована сума була, на думку відповідача-1, нижче ринкової вартості квартири. У зв`язку з наполяганням Позивача продати йому свою частку квартири саме за запропонованою ним ціною, за порадою знайомих, в кінці січня 2023 року відповідач-1 виставила на веб-сайті https://www .olx.ua/uk/ оголошення про продаж частки квартири АДРЕСА_1 за вартістю 150 000 доларів США, тобто за сумою, яка на думку відповідача-1, дійсно відповідає ринковій вартості двохкімнатної квартири у Печерському районі м. Києва. В цей же час, в січні 2023 відповідач-1 навідувалась до квартири, ознайомлювалась з речами, які належали померлій ОСОБА_3 , наводила в них лад. В квартирі вона знайшла написаний ОСОБА_3 лист з її останніми розпорядженнями, які вона бажає щоб були реалізованими після її смерті - щодо її майна, готівки, поховання тощо. Зокрема, ОСОБА_3 бажала, щоб її було поховано на Берковецькому кладовищі біля могили її мами, бабусі та дідуся. Також у квартирі були виявлені грошові кошти готівкою у розмірі близько 200 000,00 гривень, які ОСОБА_3 зібрала за життя та бажала, щоб вони були використані для її поховання згідно з її розпорядженнями, а також грошові кошти готівкою у розмірі близько 20 000 доларів США і 20 000 євро, які ОСОБА_3 бажала поділити між своїми племінниками, яким заповіла частку своєї квартири. Також у таких листах було дані про ОСОБА_2 (відповідач-2) з припискою про те, що він може зберегти та подбати про її книги та особисті речі, так як ОСОБА_3 є відомою українською вченою-фізиком, доктором фізико-математичних наук, професором, а тому її речі, книги, праці мають цінність. Відповідач-1 виконала вказівки своєї померлої двоюрідної сестри, а також таким чином познайомилася з відповідачем-2, який був за життя знайомий з відповідачем-1 через їх батьків. Зважаючи на те, що по оголошенню на https://www.olx.ua/uk/ жодних пропозицій не надійшло, а також на те, що співвласник продовжував наполягати на викупі належній відповідачу-1 частці квартири, чого відповідач-1 не бажала робити, а також на те, що відповідач-1 отримала у спадок частину грошей готівкою, не мала потребу у житлі та не бажала змінювати місце проживання на квартиру з співвласником, відповідач-1 вирішила подарувати цю частку квартири відповідачу-2, який згадувався у розпорядженню ОСОБА_3., в т.ч. як той хто може дбати після її смерті про її речі, її місце поховання тощо, на що відповідач-2 погодився. Між відповідачем-1 та відповідачем-2 жодних переговорів щодо купівлі-продажу 61/100 частки квартири не велись, жодні попередні угоди купівлі-продажу не укладались, жодних інших договірних відносин, в т.ч. майнових відносин, між відповідачами немає. Договір дарування було укладено відповідачем-1 добровільно, умови договору щодо безоплатності такого правочину були зрозумілі та роз`яснені нотаріусом. Після укладення між відповідачами договору дарування частки квартири, майновий стан відповідача-1 не змінився, відповідач-1 не набула жодного нерухомого майна у свою власність після укладення договору дарування з відповідачем-2. Опублікування оголошення на веб-сайті https://www.olx.ua/uk/ про продаж квартири АДРЕСА_1 за вартістю 150 000 доларів США не підтверджує дійсної мети продати квартиру, а також те, що всі подальші правочини, вчинені щодо частки квартири, удаваним договором. Така публікація була здійснено з єдиною метою - встановити дійсну ринкову вартість квартири та відповідно її частки.

16.06.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2025 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву представника відповідача-1 - адвоката Раковець О.О., відзив на позовну заяву представника відповідача-2 - адвоката Раковець О.О., та задоволено клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця, та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14.08.2025 року.

24.06.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

04.07.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. надійшло клопотання, у якому остання просить продовжити строк на подання відповіді на відзиви відповідачів.

07.07.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Раковець О.О. надійшли заперечення на клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзиви.

04.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

07.08.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

13.08.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Раковець О.О. надійшло клопотання про зловживання процесуальними правами та повернення клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2025 року, приєднано до матеріалів справи клопотання представника позивача - адвоката Демидюк О.Б., та клопотання представника відповідача-1 - адвоката Раковець О.О. про зловживання процесуальними правами, та, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 25.09.2025 року.

01.09.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Халявки Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

25.09.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. надійшла заява про призначення судової оціночно-будівельної експертизи.

В судове засідання 25.09.2025 року з`явились представник позивача та представник відповідачів. Третя особа подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, оскільки вказане клопотання подано на стадії судового розгляду, тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з викладених у відзивах підстав.

Вислухавши вступне слово представника позивача та представника відповідачів, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_3 була власником 61/200 частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлофонду Старокиївського району 06.10.1994 року; Дата проведення реєстрації в Бюро 07.10.1994 року за реєстровим № 5160/5151, що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 № 14529 від 29.04.2024 року (т. 1 а.с. 42).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 8-ю Київською державною нотаріальною конторою 11.07.2000 року, № 1-307; дата проведення реєстрації в Бюро 10.08.2000 року за реєстровим № 5151/5160, ОСОБА_3 була власником 61/200 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 № 14529 від 29.04.2024 року (т. 1 а.с. 42).

Згідно нотаріального посвідченого договору від 17.09.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 988, ТОВ «Хамстер Клаб» набуло право власності на 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 , яка складається з: двох кімнат загальною площею - 41, 67 кв.м., житловою площею - 29, 8 кв.м. (т. 1 а.с. 38-39).

На підставі акту приймання-передачі нерухомості від 17.09.2004 року, 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 було передано ТОВ «Хамстер Клаб» (т. 1 а.с. 41).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.01.2023 року Приватним нотаріусом Халявкою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 9, право власності на 61/100 частин квартири АДРЕСА_1 перейшло до відповідача-1 ОСОБА_1 (т.1 а.с. 43)

28.01.2023 року відповідач-1 ОСОБА_1 розмістила на спеціалізованих веб-сайтах оголошення про продаж своєї 61/100 частин квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 44-46).

22.11.2023 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) укладеного договір дарування частини квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743, відповідно до умов якого відповідач-1 подарувала належну їй на праві власності 61/100 частин квартири АДРЕСА_1 відповідачу-2 (т. 1 а.с. 71-72).

20.08.2024 року представник позивача - адвокат Демидюк О.Б. звернулася до ТОВ «ЄМАРКЕТ УКРАЇНА» (платформа оголошень OLX UA) з адвокатським запитом № 20/08-24 від 20.08.2024 року щодо підтвердження розміщення на платформі онлайн-оголошень OLX UA оголошень про продаж квартири/частини квартири у АДРЕСА_2 , зі змістом та характеристиками квартири, зазначеними у цьому адвокатському запиті, або близькими за змістом (т. 1 а.с. 47-48).

ТОВ «ЄМАРКЕТ УКРАЇНА» на адвокатський запит представника позивача - адвоката Демидюк О.Б. листом від 02.09.2024 року за № 20109С повідомило про наявність відповідного оголошення, номер оголошення: 780937848, створено в: 2023-01-28 12:01:17 (т. 1 а.с. 50).

Згідно висновку експерта № 48/24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 13.06.2024 року ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» на замовлення позивача встановлено, що згідно наданих документальних даних характеристики загальної та житлової площі, кількості кімнат, поверху розташування, внутрішньої висоти, матеріалу стін та виду опалення 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що вказані в Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 , складений ТОВ «КМ БТІ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА», інвентаризаційна справа № 2459/24 від 16.04.2024 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 381083452 від 31.05.2024 року, відповідають вказаним характеристикам, зазначеним в наданому на дослідження тексті оголошення продажу квартири по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 52-60).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкту житлової нерухомості - 61/100 частини квартири, загальною площею 65, 29 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складного ЗАТ «Консалтингюрсервіс» на замовлення позивача, встановлено що, ринкова вартість - 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 22.11.2023 року становить 2 753 100 грн. (т. 1 а.с. 73-143).

Згідно з платіжною інструкцією № 1 від 29.10.2024 року ТОВ «Хамстер Клаб» внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 2 753 100 грн. (т. 1 а.с. 152).

Щодо позовної вимоги ТОВ «Хамстер Клаб» про визнання договору дарування удаваним правочином, а саме, договором купівлі-продажу, слід зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У ч. 1 ст. 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно із ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитися з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (ст. 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (ст. 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14.11.2012 року у справі № 6-133цс12, від 07.09.2016 року у справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07.11.2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992св18), від 21.09.2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30.03.2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20).

Такий правовий висновок узгоджується з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в якому зазначено, що, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 року у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20).

У цій постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду також указано, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

Єдиним правовим наслідком кваліфікації правочину як удаваного є застосування до правовідносин, які виникли на його підставі, норм, що регулюють цей правочин (постанова Верховного Суду від 04.08.2022 року у справі № 607/5148/20 (провадження № 61-5177св22)).

З урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання правочину удаваним є приватно-правовою конструкцією, спрямованою на захист приватних (цивільних) прав та інтересів. Цивільний суд за позовом про визнання правочину удаваним захищає приватні (цивільні) права (інтереси) позивача, які порушені, невизнані або оспорені відповідачем (постанова Верховного Суду від 01.02.2023 року в справі № 711/5843/20 (провадження № 61-11687св21)).

Зазначена судова практика тривалий час є незмінною.

Якщо правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

При цьому правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків (постанови Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі № 927/1099/20, від 03.11.2022 року у справі № 912/3747/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20).

Суд, розглядаючи питання щодо удаваності договору дарування, має встановити мотиви передачі в дар майна, зокрема у випадках, коли дарувальник та обдарований не перебувають у родинних відносинах. Правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин (постанова Верховного Суду від 03.11.2022 року у справі № 912/3747/20, постанова Верховного Суду від 03.11.2022 року у справі № 912/3747/20).

Позивач може доводити удаваність укладеного між сторонами договору дарування будь-якими доказами, зокрема відсутністю зрозумілого мотиву такого правочину за відсутності між сторонами дружніх, родинних чи інших особистих відносин. Укладений між сторонами договір (його зміст) має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, адже сторони можуть навмисно укласти договір дарування для приховування факту купівлі-продажу майна (постанова Верховного Суду від 05.03.2025 року у справі № 441/2039/21).

Доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо).

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.11.2022 року у справі № 912/3747/20.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України, має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування, як і договір купівлі-продажу мають споріднену правову спрямованість - передачу відповідного майна у власність іншої особи. Основною ознакою договору дарування є передача майна у власність обдарованого саме на безоплатній основі. Натомість відносини купівлі-продажу передбачають передачу відповідного майна у власність іншої особи на оплатній основі.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 року у справі № 909/1294/15 зазначив, що правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд бере до уваги, що відповідачем-1 вчинялися дії, які свідчать про намір продати належну їй на праві власності частину квартири.

Зокрема, відповідач-1 28.01.2023 року розмістила на спеціалізованих веб-сайтах з продажу нерухомості оголошення про продаж належної їй частини квартири, яку вона отримала у власність 03.01.2023 року, оновлювала ці оголошення. Факт розміщення відповідних оголошень не заперечувався і представником відповідача-1 при розгляді справи.

При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача-1, що вона не мала наміру продавати належну їх на праві власності частину квартири, оскільки пояснення відповідача-1 у цій частині є суперечливими: з одного боку відповідач-1 зазначає, що ніколи не мала наміру на продаж своєї частини квартири, а з іншого боку, що оголошення було розміщено нею з метою встановлення ринкової вартості цієї нерухомості. Посилання відповідача-1 про те, що оголошення нею було розміщено виключно у зв`язку з пропозиціями позивача про купівлю її частини квартири, не беруться судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження цієї обставини.

Тому, суд вважає встановленим, що волевиявлення відповідача-1 на відчуження спірної частини квартири мало економічний зміст і вона мала на меті отримати майнову вигоду від зазначеного правочину.

Крім того, суд критично оцінює посилання відповідачів на існування попередніх дружніх відносин між спадкоємицею ОСОБА_3 та батьками відповідача-2, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини відповідачами суду також надано не було.

У судовому засіданні представник відповідача-1 пояснила, що відповідач-1 та відповідач-2 познайомилися лише після смерті ОСОБА_3 , а того знайомими не були.

Не знайшли під час розгляду справи підтвердження і посилання відповідачів на написаний ОСОБА_3 лист з її останніми розпорядженнями, які вона бажає щоб були реалізованими після її смерті - щодо її майна, готівки, поховання тощо, зокрема, щодо даних про ОСОБА_2 з припискою про те, що він може зберегти та подбати про її книги та особисті речі, оскільки такий лист відповідачами до матеріалів справи наданий не був.

Критично оцінюються судом і посилання відповідача-2 про відсутність жодних сплат грошових коштів відповідача-2 на користь відповідача-1 у значних сумах (що могло б бути оплатою), підтвердженні випискою з банківського рахунку відповідача-2 за період з 01.01.2023 року по 22.11.2023 року (т. 2 а.с. 40-41), яка підтверджує відсутність у відповідача-2 стабільних значних доходів та відповідно грошових коштів на придбання квартири, з огляду на наступне.

Як уже зазначалося раніше, стала судова практика Верховного Суду свідчить, що сторони можуть навмисно укласти договір дарування для приховування факту купівлі-продажу майна.

Сторони удаваного договору дарування вочевидь будуть приховувати від інших осіб свою домовленість про відчуження майна за плату, факт отримання такої оплати тощо. Тому, встановити факт усної домовленості про оплату та сам факт оплати, яка зазвичай відбувається у готівковій формі та за відсутності свідків, або з використанням інших, більш складних способів, дуже складно або неможливо.

Відтак, доведення удаваності правочину може відбуватися не шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а саме за допомогою інших, непрямих доказів (публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо).

Також суд бере до уваги, що чинним законодавством України не обмежено кількість рахунків у банківських установах, які може відкрити особа.

Окрім того, наявність відкритого рахунку у банку не виключає наявності у відповідача-2 заощаджень у готівкових коштах. Тому, надана до матеріалів справи відповідачем-2 виписка з банківського рахунку не може бути беззаперечним доказом неможливості оплатити відповідачем-2 вартості частини квартири.

Окремо суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи надано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що відповідач-2 попередньо вже набував за договорами дарування частини в інших квартирах та йому належать на праві власності 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що свідчить про систематичність укладення відповідачем-2 правочинів дарування частин квартир і, відповідно, його обізнаність з правовим регулюванням та особливостями таких договорів.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Отже, суд вважає, що договір дарування частини квартири позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин, чого відповідачами належними, допустимими та достовірними доказами доведено не було; для відповідача-1 спірний договір вочевидь мав економічний сенс, що підтверджується розміщеними оголошеннями про продаж; відповідачем-2 неодноразово укладалися договору дарування частин квартир і, відповідно, він обізнаний з правовим регулюванням та особливостями таких договорів; надана відповідачем-2 виписка з банківського рахунку не може бути беззаперечним доказом неможливості оплатити відповідачем-2 вартості частини квартири.

Відтак, суд приходить до висновку, що дійсна спрямованість волі сторін при укладенні спірного договору дарування частини квартири не була направлена на настання правових наслідків, що ним передбачені, а відповідачі уклали цю угоду з метою приховати іншу, а саме договір купівлі-продажу.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Хамстер Клаб» про визнання договору дарування частини квартири, укладеного 22.11.2023 року, посвідченого Приватним нотаріусом Халявкою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4743, між відповідачем-1 та відповідачем-2 удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ТОВ «Хамстер Клаб» про переведення прав і обов`язків покупця з ОСОБА_2 на ТОВ «Хамстер Клаб» та про виплату ОСОБА_2 вартості 61/100 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що він є співвласником спірного майна та має переважне право перед іншими особами на його купівлю, тому спірним правочином порушено його законні права та інтереси, які підлягають захисту у судовому порядку.

У ч. 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За змістом ч.ч. 1, 2, 4 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Таким чином, інші співвласники наділені правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності. Для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов`язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути зазначені, якщо вони визначаються продавцем як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір, та інші умови, досягнення згоди з яких є необхідним для укладення договору).

Якщо договір купівлі-продажу частки підлягає нотаріальному посвідченню, доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні може бути свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця згідно із ст. 84 Закону України «Про нотаріат» або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка). Справжність підпису на заяві учасника спільної часткової власності повинна бути засвідчена нотаріально (абз. 3, 4 п. 54 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно.

При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 761/37049/15-ц (провадження № 61-18950св20), від 19.02.2020 року у справі № 201/4135/17 (провадження № 61-19572св19) та від 17.08.2022 року у справі № 127/16528/20 (провадження № 61-15951св21).

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі може бути посвідчений нотаріусом за наявності відомостей про те, що учасники спільної часткової власності відмовились одержати надіслані на їх адресу заяви продавця про його намір продати свою частку. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотному повідомленні відмітка органу зв`язку.

Отже, відповідач-1 була зобов`язана повідомити позивача письмово з дотриманням місячного строку про намір продати частку в спільному майні, вказавши при цьому ціну та інші умови його продажу, але цього обов`язку виконано не було.

Позивач як співвласник спірного майна має переважне право на придбання спірного нерухомого майна у зв`язку з його продажем, докази про отримання ним повідомлення про намір продажу часток квартири відсутні, отже, відповідачем-1 було порушено переважне право позивача перед іншими особами на її купівлю.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкту житлової нерухомості - 61/100 частини квартири, загальною площею 65, 29 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складного ЗАТ «Консалтингюрсервіс» на замовлення позивача, встановлено що, ринкова вартість - 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 22.11.2023 року становить 2 753 100 грн. (т. 1 а.с. 73-143).

Так, позивачем до звернення до суду з позовом внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 2 753 100 грн., що, на думку позивача, відповідає ринковій вартості спірної частки квартири станом на 22.11.2023 року, тобто день укладення спірного договору дарування.

Перерахувавши на депозитний рахунок суду зазначені кошти, позивачем були виконані умови, передбачені чинним законодавством України, щодо свого волевиявлення про переважне право на придбання спірного майна.

Відповідно до рецензії на звіт про оцінку нерухомого майна - 61/100 частини квартири, загальною площею 65, 29 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 складеної 12.05.2025 року ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКА ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ», на замовлення відповідача-2, за якою звіт, що рецензувався, за формою подання матеріалів, за обґрунтованістю вихідних даних і застосування в процесі оцінки методичних прийомів не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та/або непрофесійним і не може бути використаний. Звіт про оцінку нерухомого майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Згідно рецензії про незалежну оцінку нерухомого майна - 61/100 частини квартири, загальною площею 65, 29 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , виконаної 07.07.2025 року ТОВ «БІ ВІ АР» на замовлення позивача, встановлено, що звіт кваліфікується як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинуть на достатність оцінки (т. 2 а.с. 183-186).

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно з п.п. 15, 16 Національного стандарту № 1, методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1, оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Тобто, звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Тобто, зазначений Закон передбачає, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Суд звертає увагу, що у звіті про оцінку майна зазначається, що об`єкт оцінки являє собою 61/100 частини кватири, що складається з 2-х житлових кімнат, вбиральні та балкону, загальною площею 65,29 кв.м., які розташовані в загальній (комунальній) чотирикімнатній квартирі з загальним коридором, кухнею, ванною кімнатою та туалетом, загальною площею 109,4 кв.м. Вхід до об`єкта оцінки виконується через загальний коридор квартири. Квартира розташована на 3-му поверсі триповерхового житлового будинку. Також оцінювачем взято до уваги, що об`єкт оцінки представляє собою 61/100 частини квартири у квартирі, що знижує потенційну привабливість у порівнянні з повноцінними квартирами. Об`єктом оцінки - це 2-і кімнати та допоміжні приміщення у загальній (комунальній) квартирі. В районі, де знаходиться об`єкт оцінки, немає пропозицій продажу часток у квартирах загального користування. При оцінці оцінювач враховував цей факт, порівнюючи пропозиції продажу часток та повних квартир у різних районах міста, в мікрорайоні подібного місцерозташування нерухомості.

Отже, оцінювачем враховано, що предметом оцінки є частка в квартирі та визначено вплив цього фактору на її ринкову вартість.

Тобто, оцінювачем виконані вимоги нормативно-правових актів з питань оцінки майна щодо пошуку інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків; оцінювачем проаналізовані інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію; оцінювачем у звіті прямо зазначено про відсутність в районі, де знаходиться об`єкт оцінки, пропозицій продажу часток у квартирах загального користування, а тому оцінювач враховував цей факт, порівнюючи пропозиції продажу часток та повних квартир у різних районах міста, в мікрорайоні подібного місцерозташування нерухомості.

Тому, суд не знаходить підстав для відхилення звіту про оцінку майна та визначеної у ньому ринкової вартості спірної частки квартири.

Відповідачем-2 до матеріалів справи надано висновок експерта № 30/25 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складений 23.04.2025 року ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», за яким ринкова вартість 61/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22.11.2023 року, становить 5 558 704 грн. або 154 214 доларів США (т. 2 а.с. 62-84)

Позивачем до матеріалів справи надано висновок експерта № 07/2025/2 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складений 30.07.2025 року судовим експертом Шкребтій В.Г., за яким ринкова вартість об`єкту житлової нерухомості - 61/100 частини квартири АДРЕСА_6 , визначена в рамках порівняльного методичного підходу, в цінах станом на 22.11.2023 року, становила 2 555 813 грн. (т. 2 а.с. 211-249),

Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно зі ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається з висновку експерта № 30/25 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складеного 23.04.2025 року ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» на замовлення відповідача-2, судовим експертом було визначено ринкову вартість квартири і з неї математичним шляхом визначено вартість спірної частки.

У висновку експерта № 07/2025/2 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складеному 30.07.2025 року на замовлення позивача, судовим експертом здійснено коригування на спільну часткову власність, що передбачає спільне користування допоміжними приміщеннями квартири (коридорами, кухнями, санвузлами тощо). Зокрема, судовим експертом зазначено, що за результатами аналізу як архівних на дату оцінки, так і наявних на даний час пропозицій на ринку житлової нерухомості м. Києва, встановлено, що ціна кв.м. пропозицій з продажу частини квартири чи кімнати в гуртожитку суттєво менша за ціну кв.м. в пропозиціях з продажу співмірних за площею квартир, але з повним правом власності, що не передбачає спільного користування допоміжними приміщеннями з іншими співласниками. Вказані обставини є закономірними та логічними, виходячи з принципу корисності оцінки майна. Як наслідок, до визначеної вартості кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1 необхідно застосувати понижувальний коефіцієнт, розмір якого слід визначати за результатами порівняльного аналізу наявних пропозицій. Виходячи з принципу розумної обережності оцінкок, експерт в рамках порівняльного аналізу експерт співставляє пропозиції з продажу частин квартир та квартир з повним правом власності, які розташовані в одному адміністративному районі чи умовно місцевості міста Києва, тим самим нівелюючи фактор розташування між об?єктами, який як правило є основним ціноформуючим.

Так, суд звертає увагу на те, що відповідно до наданих Приватним нотаріусом Халявкою Н.М. копій документів, на підставі яких посвідчувався договір дарування частини квартири від 22.11.2023 року, в останніх міститься звіт про оцінку майна, складений 26.10.2023 року ТОВ «СВМ БІЗНЕС ГРУП» на замовлення відповідача-1 ОСОБА_1 , у якому визначено, що ринкова вартість 61/100 частки квартири, що складається з двох кімнат, загальною площею, 65, 29 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 490 000 грн., що еквівалентно 13 396 доларів США (т. 1 а.с. 247б),

Згідно витягу із єдиної бази даних звітів про оцінку про реєстрацію звіту про оцінку майна від 26.10.2023 року, яким підтверджено звіт про оцінку майна від 26.10.2023 року, зазначено наступні вихідні дані: вид об`єкту нерухомого майна - об`єкт житлової нерухомості (гуртожиток/комунальна квартира/житлове приміщення у гуртожитку) (т. 1 а.с. 248).

Окрім того, судом також береться до уваги, що відповідач-1 у відзиві на позовну заяву зазначала, що по оголошенню на https://www.olx.ua/uk/, де спірна частка квартири була виставлена на продаж за ціною 150 000 доларів США, жодних пропозицій не надійшло.

Відтак, суд не бере до уваги висновок експерта 30/25 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, складеного 23.04.2025 року ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», наданий відповідачем-2, оскільки він суперечить іншим доказам у справі та спростований під час вирішення спору по суті.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 року у справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22).

Отже, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач заявив позовну вимогу про виплату ОСОБА_2 вартості 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 2 753 100 грн. Саме зазначена сума грошових коштів була перерахована позивачем на депозитний рахунок суду.

Заяв про зменшення розміру позовних вимог у цій частині від позивача на адресу суду не надходило.

Відтак, позовні вимоги ТОВ «Хамстер Клаб» про переведення прав і обов`язків покупця з ОСОБА_2 на ТОВ «Хамстер Клаб» та про виплату ОСОБА_2 вартості 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 2 753 100 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги ТОВ «Хамстер Клаб» про визнання за ним права власності на 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 , слід зазначає наступне.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, п. 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, п. 14)).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, п. 57), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, п. 40), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, п. 89), від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19, п.п. 7.23) та від 16.11.2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження 12-10гс22, підпункт 8.47)).

Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 58 постанови від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), п. 23 постанови від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) та п.п. 8.49 постанови від 16.11.2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22), спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Аналіз зазначених приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що державний реєстратор одночасно зі здійсненням реєстрації припинення речового права проводить державну реєстрацію набуття відповідного права чи обтяження шляхом виконання судового рішення про одночасне визнання такого речового права або шляхом відновлення попереднього запису про речові права.

Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року в справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18)).

Суди не можуть дозволяти, щоб їх використовували як інструмент нерівності й несправедливості.

Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

Ефективність юридичного засобу захисту права людини - це така його властивість, яка полягає у теоретичній спроможності та реальній здатності цього засобу забезпечити досягнення його соціальної мети - захистити право людини.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, з огляду, зокрема, на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19, п. 5.22)).

Крім того, визнання права застосовується не лише у разі наявності порушення такого права, а також у разі його невизнання чи оспорення, що узгоджується з ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України.

Тому, вимога про визнання за позивачем права власності на раніше належну відповідачам у праві спільної власності на неподільне майно є тією вимогою, яка забезпечує досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги призводить до остаточного вирішення спору між сторонами.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21 (провадження № 61-18278сво23).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Хамстер Клаб» про визнання за ним права власності на 61/100 частини квартири, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 65, 29 кв.м., в тому числі житловою площею 46, 1 кв.м. (квартира в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 108,00 кв.м., в тому числі житловою площею 75,90 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на праві власності за відповідачем-2; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер відомостей про речове право: 52635854; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70341852 від 22.11.2023 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як визначено у ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як визначено у ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 41 296, 10 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 2 від 29.10.2024 року (т. 1 а.с. 21), за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 3 028, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 3 від 29.10.2024 року (т. 1 а.с. 22), а також судовий збір за заявою про забезпечення позову у розмірі 1514, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 4 від 29.10.2024 року (т. 1 а.с. 31).

Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідачів на користь позивача у рівних частинах підлягають стягненню 45 838, 10 грн. у відшкодування судового збору.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 115 838, 10 грн. та складаються з: 45 838, 10 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову; 40 000, 00 грн. - витрати на професійну правничу (правову) допомогу; 30 000, 00 грн. - витрати на підготовку експертного висновку на замовлення позивача.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем додано до позовної заяви: копію договору № 30/05-24 про надання професійної правничої (правової) допомоги Договору про надання правової допомоги від 30.05.2024 року (далі - Договір № 30/05-24 від 30.05.2024 року), укладеного між Адвокатським бюро «Адвокатське бюро Ольги Демидюк» (далі - Адвокатське бюро) в особі керуючого Демидюк О.Б., та ТОВ «Хамстер Клаб» (далі - Клієнт) в особі директора Меліхова А.О. (т. 1 а.с. 155-161); копію додатку № 1 до Договору № 30/05-24 від 30.05.2024 року (далі - Додаток № 1) (т. 1 а.с. 162); копію платіжної інструкції № 206 від 18.06.2024 року на суму 40 000, 00 грн. (т. 1 а.с. 163).

Відповідно до п. 1.1 Договору № 30/05-24 від 30.05.2024 року, за цим Договором Адвокатське бюро зобов`язується за завданням Клієнта надавати Клієнту професійну правничу (правову) допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити гонорар та фактичні витрати Адвокатського бюро, необхідні для виконання цього Договору. Під Правовою допомогою у цьому Договорі розуміється наступне: захист, представництво та надання інших видів правової допомоги. Правова допомога може бути деталізована в додатках до цього Договору.

Згідно з п. 1 Додатку № 1, у відповідності до пункту 1.1 Договору, Адвокатське бюро надає професійну правничу (правову) допомогу: представництво інтересів Клієнта при розгляді позову Клієнта у суді першої інстанції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування частини квартири удаваним правочином та переведення прав та обов`язків покупця.

Відповідно до п. 2 Додатку № 1, до професійної правничої (правової) допомоги, визначеною у пункті 1 цього Додатку, включається, зокрема, але не обмежено: підготовка правової позиції Клієнта; організація і правове супроводження необхідних судових експертиз; підготовка позовної заяви; підготовка та направлення відповідних адвокатських запитів; представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції з усіма правами, що надані позивачеві та передбачені у п. 1.2 Договору.

У п. 3 Додатку № 1 зазначено, що у відповідності до пункту 3.2 Договору, Сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за надання професійної правничої (правової) допомоги, визначеної у пунктах 1, 2 цього Додатку становить 40 000, 00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 206 від 18.06.2024 року, позивачем перераховано адвокатському бюро «Адвокатське бюро Ольги Демидюк» 40 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.

Відповідачі у відзивах на позов вважали заявлені до відшкодування позивачем витрати на професійну правничу допомогу не співмірними із складністю справи.

Крім того, на підтвердження понесених витрат на підготовку експертного висновку на замовлення позивача, останнім додано до позовної заяви: копію договору № 37/1Д/24 від 31.05.2024 року (далі - Договір № 37/1Д/24 від 31.05.2024 року), укладеного між ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» (далі - Виконавець) в особі директора Крутя О.В., та ТОВ «Хамстер Клаб» (далі - Замовник) в особі директора Меліхова А.О. (т. 1 а.с. 164-168); копію рахунку № 01/72/24-30052024 від 30.05.2024 року (далі - Рахунок) на суму 30 000, 00 грн. (т. 1 а.с. 170); копію платіжної інструкції № 183 від 03.06.2024 року на суму 30 000, 00 грн. (т. 1 а.с. 171); копію Акту здачі-приймання наданих послуг № 1/72/24 від 13.06.2024 року (далі - Акт здачі-приймання) (т. 1 а.с. 172).

Відповідно до п. 1.1 Договору № 37/1Д/24 від 31.05.2024 року, Виконавець за дорученням Замовника зобов`язується надати послуги з проведення будівельно-технічної експертизи, а Замовник зобов`язується оплатити Виконавцеві цю послугу.

Згідно з п. 1.2 Договору № 37/1Д/24 від 31.05.2024 року, на вирішення експертизи проведення якої є предметом цього Договору, Замовником ставиться наступне питання: «Встановити згідно наданих документальних даних чи відповідають характеристики (в частині загальної та житлової площі, кількості кімнат, поверху розташування, внутрішньої висоти, матеріалу стін та виду опалення) 61/100 частини квартири АДРЕСА_1 , що вказані в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 , складений ТОВ «КМ БТІ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА», інвентаризаційна справа № 2459/24 від 16.04.2024 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 381083452 від 31.05.2024 року, відповідним характеристикам, зазначеним в наданому на дослідження тексті оголошення продажу квартири по АДРЕСА_2 ».

У п. 3.1 Договору № 37/1Д/24 від 31.05.2024 року зазначено, що вартість послуг за даним договором складає 30 000, 00 грн. без ПДВ шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100 % суми за договором.

Відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату послуг експерта відповідачами суду не подавалося.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу - 40 000,00 грн. є співмірним із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; такий розмір витрат на професійну правничу допомогу не є завищеним і є розумним з урахуванням складності справи і наданих послуг.

Крім того, перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи - 30 000,00 грн. є співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 9, 12, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст.ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 15, 16, 202, 203, 235, 316, 317, 319, 321, 358, 362, 638, 655, 717- 719, 722 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця - задовольнити.

Визнати договір дарування частини квартири, укладений 22.11.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 4743, удаваним правочином, а саме, договором купівлі-продажу.

Перевести права та обов`язки покупця за удаваним правочином - договором дарування частини квартири, укладеним 22.11.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Наталією Миколаївною та зареєстрованим в реєстрі за № 4743, а саме, договором купівлі-продажу, з ОСОБА_2 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб».

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» право власності на 61/100 частини квартири, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 65,29 кв. м, в тому числі, житловою площею 46,1 кв. м (квартира в цілому складається з чотирьох кімнат, загальною площею 108,00 кв. м, в тому числі, житловою площею 75,90 кв. м), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер відомостей про речове право: 52635854; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70341852 від 22.11.2023 року.

Виплатити ОСОБА_2 вартість 61/100 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 2 753 100 (два мільйони сімсот п`ятдесят три тисячі сто) гривень, які внесено Товариством з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» на депозитний рахунок згідно з платіжною інструкцією № 1 від 29.10.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» 22 919 (двадцять дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять( грн. 05 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб» 22 919 (двадцять дві тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 05 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на проведення експертизи.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хамстер Клаб», 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 71/6, .

Відповідач-1: ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, 03049, м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд. 10, оф. 72.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.01.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко