КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 758/178/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6970/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Волощука Володимира Вікторовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року (суддя Будзан Л.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» та ОСОБА_2 178 177,95грн, а також судові витрати у справі.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 18 червня 2021 року приблизно о 08:45 год. за адресою: м. Київ, проспект Академіка Палладіна, 23-А сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля KiaCeed, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який не вибрав безпечності швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, внаслідок чого автомобіль Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №18529 від 5 липня 2021 року, збиток становить 173 774,95грн, витрати на оплату експертних послуг склали 2 000грн. Крім цього, ним було оплачено послуги ТОВ «Анлант-М Лепсе» за пошук несправностей, технологічну мийку, складання ремонтної калькуляції та звільнення затиснутих внаслідок ДТП вузлів та агрегатів у розмірі 2 403грн.

Позивач посилався на те, що відповідно до постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850грн. Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_1 , а також всіх осіб, які керують цим транспортним засобом на законних підставах, була застрахована ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №202383027, який діяв на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000грн.

Позивач зазначав, що після настання дорожньо-транспортної пригоди він, як потерпілий, звернувся до ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про настання страхової події, яка може бути визнана страховою, та надав документи, перелік яких передбачений законом, для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, однак на момент звернення до суду з позовом страхове відшкодування виплачене не було.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року до участі у справі було залучено співвідповідача - МТСБУ, оскільки ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» перебуває у стадії припинення, а тому суд вважав, що обов`язки виплати гарантованого страхового відшкодування переходять до МТСБУ. При цьому, позивачем позовні вимоги до МТСБУ заявлені не були.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Волощук В.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не обґрунтовано суму заподіяної матеріальної шкоди, оскільки в матеріалах справи наявний звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №18529 від 5 липня 2021 року, та про оплату послуг ТОВ «Атлант-М Лепсе» за пошук несправностей, технологічну мийку, складання ремонтної калькуляції та звільнення затиснутих внаслідок ДТП вузлів та агрегатів у розмірі 2 403грн.

Представник позивача зазначає, що жодним нормативним актом не передбачено обов`язок позивача відремонтувати автомобіль за свої власні кошти, тому висновок суду, що позивачем не доведено, що автомобіль було відновлено та не підтверджено суму фактичного ремонту, є безпідставним.

Також, представник позивача вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено вжиття усіх передбачених законом заходів для отримання страхового відшкодування та що його права були порушені неправомірною відмовою у виплаті такого відшкодування, оскільки після настання дорожньо-транспортної пригоди, 18 червня 2021 року позивач звернувся до ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про настання страхової події, після чого представником страховика було здійснено огляд його пошкодженого транспортного засобу. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що здійснював повідомлення страхової компанії про настання страхової події.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що заподіяна шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди повністю підтверджується постановою судді у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення. При цьому, позивач вважав, що оскільки на виконання ухвали суду ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» не надало розрахунку розміру страхового відшкодування, то товариство має відшкодувати збитки в межах ліміту полісу №202383027 у розмірі 130 000грн, тоді як решту збитків, що становить 48 177,95грн, має відшкодувати ОСОБА_2 , як особа, що завдала шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що відразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди він повідомив страховика ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» про настання страхової події та надав всі необхідні документи.

Відповідач вважає, що оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, то обов`язок по відшкодуванню збитків покладається саме на страховика.

Також, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про дорожньо-транспортну

пригоду, а також відсутні відомості про надання відповіді позивачу на його звернення. При цьому, оцінка пошкоджень автомобіля позивача, згідно наданого ним звіту, зроблена 25 червня 2021 року, тобто на восьмий день після настання дорожньо-транспортної пригоди, тоді як огляд з розбиранням задньої частини автомобіля був проведений 18 червня 2021 року, тобто відразу після дорожньо-транспортної пригоди.

Крім цього, відповідач вважає, що вимога від 8 грудня 2021 року надсилалась позивачем за адресою, за якою він не проживає та ніколи не проживав. Дата оплати позивачем вартості проведення оцінки автомобіля у сумі 2 403грн не співпадає із самою датою оцінки, тобто зроблена пізніше. Також, у договорі про правову допомогу, який позивач уклав з АО «Волощук і партнери», зазначено, що цей договір укладено з приводу надання правової дороги у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 6 липня 2021 року, тобто взагалі іншою подією.

13 травня 2025 року представник позивача - адвокат Волощук В.В. направив до апеляційного суду заяву про виплату 3 березня 2025 року МТСБУ на користь ОСОБА_1 страхової виплати у розмірі 127 400грн, тому представник позивача вважає, що залишок невідшкодованої суми становить 50 777,95грн.

Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету у системі «Електронний суд» (с.с.115 т.2), представника у судове засідання не направило.

Відповідач ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялось за наявною в матеріалах справи поштовою адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.113-114).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Іншої адреси місцезнаходження відповідача ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» матеріали справи не містять.

Виходячи із вищезазначених норм процесуального права, відповідачі Моторне (транспортне) страхове бюро України та ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» вважаються належним чином повідомленими про день, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання представників не направили, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Волощука В.В., який апеляційну скаргу підтримав, відповідача ОСОБА_2 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 червня 2021 року у місті Києві на проспекті Палладіна, 23-А сталась дорожньо-транспортна пригода за участі

автомобіля KIA, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (с.с.8-10 т.1).

На момент скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу KIA, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» на підставі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202383027, ліміт відповідальності страховика за яким становить 130 00грн, франшиза - 2 600грн (с.с.16 т.1).

Відповідно до звіту № 18529 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 5 липня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу станом на 25 червня 2021 року з урахуванням ПДВ на запасні частини та ВТВ становить 173 774,95грн. Вартість складання звіту - 2 000грн (с.с.17, 27-40 т.1).

Крім цього, позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 2 403грн на користь ТОВ «Атлант-М Лепсе» за технологічну мийку автомобіля, пошук несправностей (vas), звільнення затиснутих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вузлів та агрегатів, складання ремонтної калькуляції (с.с.21-22 т.1).

30 листопада 2021 року представником позивача був направлений адвокатський запит до ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» з проханням повідомити, на якій стадії перебуває розгляд звернення ОСОБА_1 щодо здійснення виплати страхового відшкодування та здійснити таку виплату (с.с.13-14 т.1).

8 грудня 2021 року представник позивача надіслав ОСОБА_2 вимогу про сплату страхового відшкодування у розмірі 173 774,95грн (с.с.11-12 т.1).

Моторне (транспортне) страхове бюро України у листі № 4-03/24188 від 20 жовтня 2022 року зазначило, що згідно з інформацією, опублікованою за посиланням http://youcontol.com.ua/ru/catalog/company_details/32404600/, станом на 20 жовтня 2022 року ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» перебуває у стані припинення (с.с.112 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що вжив всіх передбачених законом заходів для отримання страхового відшкодування та те, що його права були порушені неправомірною відмовою у виплаті такого відшкодування.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено те, що фактично автомобіль відновлено та розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що виключає відповідальність винної особи, як страхувальника, обсяг відповідальності якого обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа

зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим, свої особливості має порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-

правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Обмеження, зазначене у частині першій статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 4 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №

147/66/17 зазначила, що «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).»

За обставинами даної справи, на час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» на підставі полісу обов`язкового страхування з лімітом відповідальності 130 000грн, франшиза 2 600грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позасудовому порядку звертався до страховика, з яким відповідач ОСОБА_2 уклав договір обов`язкового страхування, однак страховик відповідача не виплатив страхове відшкодування, виходячи із вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачами суду не було надано доказів виплати позивачу страхового відшкодування, а відтак покладення судом обов`язку довести не отримання страхового відшкодування саме на позивача, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до звіту № 18529 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 5 липня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу станом на 25 червня 2021 року з урахуванням ПДВ на запасні частини та ВТВ становить 173 774,95грн.

До складу зазначеного матеріального збитку входять: 25 750грн - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 14 064,91грн - вартість необхідних для ремонту матеріалів; 120 235,52грн - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту; 13 724,52грн - величина втрати товарної вартості.

При цьому ціни запасних частин визначені з врахуванням ПДВ 20%, про зазначено у звіті.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою

компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Матеріали справи не містять доказів, що позивачем проведено ремонтні роботи автомобіля на час розгляду справи судом, тому підстав для відшкодування ПДВ немає.

За таких обставин, вартість запасних частин без врахування ПДВ становитиме 96 188,42грн (120 235,52грн - 20 %).

Отже, розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить: 149 727,85грн (25 750грн + 14 064,91грн + 96 188,42грн + 13 724,52грн).

Пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи вищевикладене та ліміт відповідальності страховика (130 000грн), франшизу (2600грн), зі страховика підлягає стягненню 127 400грн.

Згідно підпункту «ґ» пункту 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В матеріалах справи наявні документи, які свідчать, що страховик відповідача ОСОБА_2 перебуває у стані припинення.

13 травня 2025 року представник позивача надав апеляційному суду докази виплати Моторним (транспортним) страховим бюро України на користь позивача страхової виплати у розмірі 127 400грн.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» страхового відшкодування задоволенню не підлягає, оскільки грошові кошти, які підлягали стягненню зі страховика, були відшкодовані Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Отже, різниця між страховою виплатою та завданою шкодою становить 21 846грн 90коп.

Оскільки розмір страхового відшкодування у повному обсязі не відшкодував завдану позивачу матеріальну шкоду, тому саме відповідач ОСОБА_2 , як винна у ДТП особа, зобов`язаний виплатити різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, з ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати, понесені позивачем згідно акту виконаних робіт у ТОВ «Атлант-М Лепсе» в сумі 2 403грн.

Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок ОСОБА_2 становить 24 249,90грн (8 122,38 + 13 724,52грн + 2 403грн).

Посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови у стягненні шкоди, на те, що такі витрати стягуються судом лише після проведення ремонтних робіт автомобіля та їх доведеності, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Отже, законом передбачено право потерпілого на відшкодування завданих йому збитків, до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила, так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Позивачем суду надано належні докази у підтвердження завданих йому реальних збитків (вартості матеріальної шкоди), які йому необхідно понести для відновлення автомобіля, які спростовані відповідачами не були.

Разом з цим, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з відповідачів у солідарному порядку є необґрунтованими.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування, у даному випадку, ґрунтується на положеннях Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а обов`язок винної у заподіянні шкоди особи відшкодувати завдану шкоду, передбачено положеннями статті 1194 ЦК України.

При цьому, зазначене законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП майну потерпілого.

Пунктами 34.2. та 34.3. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

За обставинами даної справи страховик свого обов`язку не виконав, тому позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , який 5 липня 2021 року склав звіт № 18529 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, за що позивач сплатив 2 000грн.

За таких обставин, зазначена сума підлягає стягненню зі страховика ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай».

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно мотивувальної частини цієї постанови, страховик ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» повинен був виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 127 400грн, яке було сплачено Моторним (транспортним) страховим бюро вже під час розгляду справи апеляційним судом, а також витрати позивача на складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 2 000грн, а всього - 129 400грн.

З ОСОБА_2 на користь позивача стягується 24 249,90грн у відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а при поданні апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи викладене, з ТдВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 1 294грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 941грн, а всього 3 235грн; з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 242,50грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 363,75грн, а всього - 606,25грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волощука Володимира Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 2 000грн та сплату судового збору у сумі 3 235грн, а всього 5 235грн.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди 24 249грн 90коп. та сплачений судовий збір у сумі 606грн 25коп., а всього 24 856грн 15коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків. зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук