Справа № 369/4449/20
Провадження №2/369/9003/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Худинець Д.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та іпотеки,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та іпотеки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19 жовтня 2020 року.

За клопотанням позивача ОСОБА_2 підготовче засідання відкладено на 30 листопада 2020 року.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 18 грудня 2020 року справу після повторного авторозподілу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 березня 2021 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 12 липня 2021 року.

12 липня 2021 року справу знято з розгляду.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 24 вересня 2021 року справу після повторного авторозподілу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 08 грудня 2021 року.

На судовому засідання 08 грудня 2021 року був присутній представник позивача та позивача, за клопотанням яких в судовому засіданні оголошено перерву до 22 березня 2022 року.

22 березня 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку з введенням воєнного стану, судове засідання призначено на 27 червня 2022 року.

27 червня 2022 року не з`явились всі учасники, відповідач направив заяву про розгляд справи за його відсутності, а представник позивача про відкладення. Судове засідання відкладено на 13 жовтня 2022 року.

13 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 та позивача про відкладення розгляду справи; судове засідання відкладено на 12 грудня 2022 року.

12 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справу. Але справу знято з розгляду, призначено розгляд на 15 березня 2023 року.

14 березня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 та позивача про відкладення розгляду справи; судове засідання відкладено на 22 червня 2023 року.

21 червня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та іпотеки залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2023 року ухвалу районного суду скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 12 лютого 2024 року справу після повторного авторозподілу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 16 квітня 2024 року.

15 квітня 2024 року представником позивача ОСОБА_4 було подано клопотання про відкладення слухання справи, у зв`язку із військовою агресією РФ, масованості ракетних ударів та перебуванню на утримання позивача двох малолітніх дітей, для забезпечення безпеки яких необхідна постійна присутність батьків.

16 квітня 2024 року справу №369/4449/20 було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці та призначено засідання на 05.06.2024 року.

05 червня 2024 року представником позивача ОСОБА_4 було заявлено відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю позивача. Суддею Пінкевич Н.С. було роз`яснено права позивача приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у разі неможливості прибуття безпосередньо до суду та перебування за межами м. Києва та оголошено перерву на 13 червня 2024 року.

13 червня 2024 року Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі головуючого судді Пінкевич Н.С., за участі представника позивача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_1 , провівши підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та іпотеки, ухвалила закрити підготовче провадження у даній справі та призначити до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 30 липня 2024 року, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Про розгляд справи представник позивача повідомлений, що підтверджено його особистим підписом (а.с. 76 т.3).

30.07.2024 року позивач, не з`явившись до приміщення суду, подав клопотання про відкладення слухання справи, обґрунтовуючи військовою агресією РФ, масованості ракетних ударів та перебуванню на утримання позивача двох малолітніх дітей, для забезпечення безпеки яких необхідна постійна присутність батьків, небажанням брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції та скасованістю довіреності на представництво інтересів ОСОБА_4 . Судом було оголошено перерву в судовому засіданні на 31.10.2024 року, у зв`язку із неявкою позивача або його представника.

31 жовтня 2024 року позивач повторно не з`явився, був належним чином повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу ОСОБА_2 , судом було оголошено перерву в судовому засіданні.

04 листопада 2024 року документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» по справі №369/4449/20 було надіслано одержувачу ОСОБА_2 на його електронну адресу, повідомлення у додаток «Viber».

У судове засідання 02 грудня 2024 року позивач та його представник повторно не з`явилися, про час та дату розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Від позивача заява про відкладення розгляду справи не надходила.

Представник відповідач у судовому засіданні просив суд залишити позов без розгляду, у зв`язку з повторною не явкою сторони позивача, а також просив скасувати заходи забезпечення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та іпотеки залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року ухвалу районного суду скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після повернення справи до суду, судове засідання призначено на 20 листопада 2025 року.

У судове засідання 20 листопада 2025 року з`явився представник відповідача, позивач не з`явився, жодних клопотань до суду не подавав. Також в судове засідання з`явився представник позивача Орлов В.В., але повноважень на представництво суду не надав (довіреність на представництво закінчився строк), позивач участь нового представника не забезпечив, не надав повноваження ОСОБА_4 ..

Судова повістка повернулась з відміткою «адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомлення.

Для повторного виклику позивача, судом оголошено перерву до 04 грудня 2025 року.

У судове засідання 04 грудня 2025 року позивач не з`явився, про участь у розгляді справи повідомлений належним чином, що підтверджено роздруківкою з сайту Укрпошти (конверт повертається «Адресат відсутній»).

Участь нового представника позивач не забезпечив, не повідомив про причини неможливості. Для повторного виклику позивача суд оголосив перерву до 22 грудня 2025 року.

У судове засідання 22 грудня 2025 року позивач повторно не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджено роздруківкою з сайту Укрпошти про доставку повістки (конверт повертається з відміткою «Адресат відсутній»). Від позивача заява про відкладення розгляду справи не надходила.

Також позивач знову не забезпечив участь нового представника та не повідомив про причини не можливості.

Представник відповідач у судовому засіданні 22 грудня 2025 року просив суд залишити позов без розгляду, у зв`язку з повторною не явкою сторони позивача, а також просив скасувати заходи забезпечення позову.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Після скасування ухвали суду про залишення позову без розгляду, у судові засідання 20 листопада 2025 року, 04 грудня 2025 року та 22 грудня 2025 року позивач знову не з`являвся. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено довідками про доставку смс на номер, який вказав позивач у позовній заяві та адресу електронної пошти, з якої до суду направлялись позивачем клопотання про відкладення розгляду справи (до скасування ухвали). Також всі судові повістки, які направлені на адресу місця проживання, повертались з відмітками «Адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомлення.

Суд враховує, що на початку розгляду справи позивач ОСОБА_2 отримував судові повістки на дану адресу. За весь час розгляду позивач не повідомляв про зміну адресу листування/проживання.

Поважні причини неявки суду не повідомлялись, клопотання про відкладення позивач до суду не надходило, обґрунтованих підстав та надання доказів щодо неможливості особистого прибуття на судові засідання позивач не повідомляв, в тому числі щодо неможливості прийняття участі у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився в судове засідання.

За змістом статті 257 ЦПК України повторне неприбуття позивача, належними чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання необхідно розуміти як неприбуття вдруге на розгляд справи за наявності у справі достовірних даних (доказів) щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду.

Окрім цього, суд враховує, що позивач (нового представника позивач не забезпечив), а відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України не були позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі із використанням власних технічних засобів у випадку, якщо через військову агресію російської федерації проти України вони перебувають за межами міста Києва, однак, таких клопотань до суду не надходило.

Крім того, будь-яких клопотань позивач суду не направив.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Незважаючи на те, що позивач був ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання. По суті, позивач останній раз приймав участь у засіданні ще у грудні 2021 року (і просив відкласти розгляд справи). У деякі засідання в подальшому з`являвся представник позивача, але просив завжди відкласти розгляд справи.

Також, суд враховує вимоги п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, згідно з яким суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 5ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана позиція неодноразово підтримувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що позивача було належним чином повідомлено про розгляд справи на судові засідання, призначені на 20 листопада 2025 року, 04 грудня 2025 року та 22 грудня 2025 року.

В постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року (справа №310/12817/13 провадження №61-36375св18) суд прийшов до висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

З огляду на зазначене, вбачається, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, про що свідчить, серед іншого, не подання позивачем клопотань про відкладення розгляду справи, жодного разу після скасування ухвали суду не з`явився в судове засідання та не надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд звертає увагу, що справа розглядається судом з 2020 року та саме через неявку позивача, позовну заяву вже було залишено без розгляду двічі. Але, позивач, після скасування відповідної ухвали, знову не вжив заходів для прибуття до судового засідання як особисто, так і не забезпечив явку свого представника. Поважних причин він не вказав та не повідомив їх суду. Натомість всі клопотання позивача не стосувались швидкого розгляду справи, а лише на відкладення. Щодо неможливості явки особисто, то позивач не позбавлений прав подати клопотання та приймати участь у розгляді справи у режимі відеоконференції. Усі клопотання про відкладення є майже ідентичними та до них не додано жодного доказу на їх підтвердження (а саме щодо актуальності неможливості прибути до суду).

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, про призначені судові засідання сторони також могли додатково ознайомитись і на сайті районного суду (де відображені всі призначені справи) та в Єдиному реєстрі судових рішень (ухвала про відкриття провадження по справі).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач був належно повідомлений про розгляд справи в суді, тому наявні підстави для залишення поданої позовної заяви без розгляду.

За вищевикладених обставин, суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки позивача щодо виконання ним свого обов`язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності, вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

При цьому, суд зазначає, що залишення заяви без розгляду не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду з даною заявою.

Щодо клопотання представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, 30.04.2020 року у даній справі було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру загальною площею 214,6 кв.м., житловою площею 71,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити її відчуження; земельну ділянку, площею 0.0245 га., кадастровий номер :02:004:5017, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд та заборонити її відчуження, що належить ОСОБА_2 ..

У відповідності до ч. 9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасувати заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2020 року.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 року суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Слід звернути увагу, що такі дії порушують права інших учасників розгляду справи, які добросовісно виконують покладений процесуальним законом обов`язок щодо явки до зали суду.

За ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивач, який належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, повторно не з`явився до суду, не підтримавши вимоги в судовому засіданні, із заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, що є підставою для залишення позову без розгляду.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 128, 130, 158, 223, 257, 259, 260ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та іпотеки - залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2020 року, шляхом скасування:

арешту з квартири загальною площею 214,6 кв.м., житловою площею 71,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

арешту з земельної ділянки, площею 0.0245 га., кадастровий номер :02:004:5017, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд.

Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 22 грудня 2025 року.

СУДДЯ Наталія ПІНКЕВИЧ