_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/6069/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, суд -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2025 року до Київського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Хобта Ю.М., до ОСОБА_2 , якою просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 - 3% річних у розмірі 3619,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13016,77 грн, що складає загальну суму 16636,31грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 16352 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 року справу за вказаною заявою було розподілено судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.10.2025 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена учасникам справи та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 130 ЦПК України.

Позивач Фізична особа підприємець ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через систему Електронний суд його представник адвокат Хобта Ю.М. надав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Усі судові документи було направлено рекомендованим поштовим повідомленням відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 . Проте, поштові повідомлення повернуто з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою»./а.с.11,12/

Відповідно до ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, за п.4 ч.8 вказаної статті днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, доводи позовної заяви не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності сторін, належним чином повідомлених.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

У судовому засіданні встановлено, що 02.11.2021 року Київським районним судом м.Одеси було ухвалено заочне рішення по справі № 947/26092/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 26 834 (двадцять шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 01 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 12 401 (дванадцять тисяч чотириста одна) грн. 80 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. /а.с.7/

Заочне рішення набрало законної сили 06.12.2021 року.

18.01.2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68200362, за виконавчим листом № 947/26092/21 від 09.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 26834 грн.10 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 12401 грн.80 коп., судовий збір 908 грн., а всього 40143 грн.81 коп./а.с.13/

26.08.2025 року було зроблено запит щодо надання інформації відносно АСВП 68200362, щодо актуального залишку по виконавчому провадженню і отримано відповідь в якій повідомляється, що залишок боргу станом на надання відповіді становить 40143,81 грн./а.с.12/

Позивач зазначає, що рішення по справі № 947/26092/21, на дату подання позовної заяви не виконано, відповідачем борг не сплачено.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих боржнику за невиконання грошового зобов`язання.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України) так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Позивач посилається на не виконання цього рішення, а відповідач не надав суду доказів на спростування обставин виконання ним грошових зобов`язань перед позивачем.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховних Судом в постанові від 31.05.2018 по справі № 902/330/17.

У зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань, у позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє відповідальності сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення.

На підтвердження суми заборгованості позивач у позові надав розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних, який відповідачем не спростовано.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц).

Позивач звернувся до суду 17.09.2025 року, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, проте позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач заяву про застосування строку позовної давності не подавав. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Що стосується стягнення правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що чинним законодавством передбачено право сторін після ухвалення рішення суду, однак до закінчення судових дебатів у справі зробити заяву про відшкодування судових витрат на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України, представник позивача та представник відповідача скористались вказаним правом та до закінчення судових дебатів заявили, що заява на відшкодування правничої допомоги та остаточного її розміру буде подано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

Таким чином, питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу буде вирішено окремо у додатковому рішенні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265,268, 273-274,354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 509, 526, 599, 611, 625, 1046,1049,1050,1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , грошові кошти в розмірі 16636 /шістнадцять тисяч шістсот тридцять шість/ гривень 31 копійка, що складаються із суми інфляційних втрат в розмірі 13016,17 гривень та трьох процентів річних в розмірі 3619,54 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1211 / одна тисяча двісті одинадцять / гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко