ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1461/25
провадження № 4-с/753/49/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петрової Т.О.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лапанашвілі Петра Юрійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна Валентина Георгіївна,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця, в інтересах якої діє адвокат Ткачук В.В., посилаючись на неправомірність дій та рішень суб`єктів оскарження у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2 по примусовому виконанню ухвали Дарницького районного суду міста Києва про забезпечення позову у справі № 753/18617/24, просить суд:

1) скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б. від 15.11.2024 року про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1;

2) скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б. від 15.11.2024 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору;

3) скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б. від 15.11.2024 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

4) скасувати постанову начальника Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лапанашвілі П.Ю. від 12.11.2024 року про скасування повідомлення державного виконавця у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1.

За вказаною скаргою ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04.04.2025 року відкрито провадження та призначено судовий розгляд (а.с. 35).

У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Ткачук В.В. підтримав скаргу, з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, правом на подання письмових пояснень по суті скарги не скористались. Заінтересованою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г. подано заяву про розгляд скарги за її відсутності (а.с. 70, 80).

Скарга підлягає розгляду за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України, якими передбачено здійснення судом контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановлені обставини

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.09.2024 року у справі №753/18617/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна В.Г., про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації вжиті заходи забезпечення позову у наступний спосіб:

накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі майнових (в тому числі укладання будь-яких договорів, правочинів, передбачених діючим цивільним законодавством) щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 ;

заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії у перешкоджанні здійснення ОСОБА_2 права користування щодо об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана ухвала була оскаржена в апеляційному порядку та постановою Київського апеляційного суду від 03.04.2025 року залишена без змін.

Для примусового виконання ухвали суду позивач звернувся до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вказавши в заяві про примусове виконання, що просить виконати ухвалу суду відносно відповідачки ОСОБА_1

06.11.2024 року головним державним виконавцем Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б. позивачу направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту повідомлення від 06.11.2024 року вбачається, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідач, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Як вбачається з ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 26.09.2024 року, остання не містить в якій частині Федорова О.С. про відкриття виконавчого провадження ухвала Дарницького р/с м. Києва підлягає виконанню у частині заборони 2-ом боржникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії у перешкоджанні здійснення ОСОБА_2 права користування щодо об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене свідчить про невідповідність виконавчого документу (ухвали) вимогам, передбачених цією статтею, що, в свою чергу, є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане повідомлення головного державного виконавця скасоване постановою начальника Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лапанашвілі П.Ю. від 12.11.2024 року на підставі абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

15.11.2024 року головним державним виконавцем Данилюк О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, а також постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 16 000,00 грн. та постанову про мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн.

Доводи скарги

Заявниця вважає, що повідомлення головного державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу було законним та обґрунтованим, а постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування повідомлення та прийняті після цього головним державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та мінімальні витрати виконавчого провадження передчасними та незаконними, з огляду на наступне.

Виконавче провадження № НОМЕР_3 було відкрито виключно щодо одного боржника - ОСОБА_1 , яка є відповідачкою у справі №753/18617/24. Натомість в ухвалі суду про забезпечення позову зазначено двох боржників - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За таких обставин права заявниці були порушенні незаконними постановами виконавця, що є несправедливим.

Крім того, заявниця вважає, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 26.09.2024 року у справі № 753/18617/24, як виконавчий документ, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підлягала безумовному поверненню стягувачу без прийняття до виконання з огляду на наступне.

Не погоджуючись із ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.09.2024 року про забезпечення позову, 18.01.2025 року співвідповідач у справі №753/18617/24 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у зв`язку з чим станом на 15.11.2024 року ухвала суду не набрала законної сили, що унеможливлювало відкриття виконавчого провадження.

Крім того зауважує, що жодних постанов, винесених у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, ОСОБА_1 до 15.01.2025 року не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості добровільно виконати ухвалу суду, що прямо спростовує висновок державного виконавця про нібито ухилення боржника від її виконання. Водночас будь-які перешкоди у користуванні стягувачу ОСОБА_2 щодо об`єкту нерухомого майна вона не вчиняє і не вчиняла.

Строк звернення до суду зі скаргою

Для розгляду скарги, поданої у порядку ст. 447 ЦПК України, першочергове значення має з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою за відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду

Заявницею не пропущено встановлений законом строк для подання скарги з огляду на те, що про оскаржувані постанови їй стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 15.01.2025 року, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 195).

Скаргу було подано 23.01.2025 року, тобто у десятиденний строк з дня ознайомлення з оскаржуваними постановами.

Оцінка суду

Надаючи оцінку доводам скарги, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість з наступних підстав.

Ухвала суду про забезпечення позову за змістом ч. 4 ст. 451 ЦПК України та п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», є різновидом виконавчих документів, який підлягає примусовому виконанню.

Заявниця вважає, що ухвала суду про забезпечення позову як виконавчий документ, не відповідала вимогам закону, а тому відкриття виконавчого провадження на підставі цієї ухвали є протиправним (незаконним). Невідповідність ухвали суду вимогам закону заявниця вбачає у тому, що вона постановлена відносно двох боржників, а також у тому, що на день відкриття провадження ухвала суду не набрала законної сили, а тому не підлягала примусовому виконанню.

Суд ці доводи відхиляє та зауважує наступне.

Вимоги до виконавчого документа закріплені у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, у п. 6 ч. 1 вказаної норми вказано, що у виконавчому документі зазначається дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Як зазначено, в ухвалі про забезпечення позову, ухвала підлягає негайному виконанню, що передбачено законом. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, а у ч. 11 ст. 153 ЦПК України зазначено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Також суд зауважує, що на стадії виконання судових рішень дії принцип диспозитивності, який полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору пред`явити виконавчий документ для примусового виконання відносно одного чи обох боржників, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання розпочинається за заявою стягувача.

В даному випадку стягувач ОСОБА_2 через представника - адвоката Федорова О.С. звернувся до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання ухвали суду відносно одного боржника - ОСОБА_1 (а.с. 174).

Оскільки у заяві стягувача було зазначено боржника, відносно якого він просить здійснити примусові виконавчі дії неприйняття державним виконавцем ухвали суду до примусового виконання не відповідає принципу диспозитивності, адже за змістом ч. 5 ст. 431 ЦПК України відносно кожного з боржників видається окремий виконавчий документ, тобто стягувач наділений правом звернутись до суду із заявою про видачу йому ще одного примірника ухвали для звернення до примусового виконання відносно іншого боржника - ОСОБА_3 .

За змістом ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» повідомлення виконавця є різновидом процесуальних рішень, які приймається виконавцем під час здійснення виконавчого провадження.

Оскарження рішень державного виконавця до начальника відповідного відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, передбачено ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до абз. 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, постанова начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лапанашвілі П.Ю. від 12.11.2024 року про скасування повідомлення державного виконавця у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 винесена у межах його повноважень та відповідає приписам законодавства щодо диспозитивності виконавчого провадження, тобто є законною та обґрунтованою.

Щодо постанов головного державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Данилюк О.Б. у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 від 15.11.2024 року про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та визначення розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору, якщо справляння виконавчого передбачено законом.

Отже, дії старшого державного виконавця, які полягають у прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження, є правомірними.

Також правомірними є дії старшого державного виконавця, які полягають у прийнятті постанов про стягнення виконавчого збору та визначення розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки прийняття таких постанов є обов`язком виконавця, покладеним на нього законом.

Щодо правомірності суті (змісту) цих постанов як актів індивідуальної дії, то суд загальної юрисдикції не вправі надавати їм правової оцінки у порядку у порядку здійснення судового контрою за виконанням судових рішень у цивільних справах з огляду на те, що скарги на дії виконавця щодо винесення постанов про стягнення судового збору, визначення розміру витрат виконавчого провадження, а також визнання протиправною та скасування відповідної постанови належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, що прямо передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, у ч. 2 ст. 74 вказаного Закону зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

На цьому неодноразово наголошував Верховний Суд, зазначаючи, що такі постанови, які по своїй суті є окремими виконавчими документами, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. На справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, поширюється юрисдикція адміністративних судів (постанова ВП ВС від 11.09.2024 у справі № 310/2210/21, постанова ВП ВС від 03.04.2019 у справі № 370/1034/15-ц, постанова ВП ВС від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, постанова ВП ВС від 30.01.2019 у справі № 161/8267/17, постанова ВП ВС від 20.05.2020 у справі № 0340/1792/18, постанова ВП ВС від 19.05.2020 у справі № 754/2223/15-ц).

Судові витрати

За змістом ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У зв`язку з відмовою у задоволенні скарги понесені заявницею судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 450, 447, 452 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лапанашвілі Петра Юрійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна Валентина Георгіївна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.М. Осіпенко