Провадження № 2/522/6968/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та переведення особового рахунку,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.07.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який поданий адвокатом Швець Катериною Олегівною, до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та переведення особового рахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 27.01.1971 року виконавчим комітетом Приморської районної ради депутатів трудящих було прийнято рішення № 30, відповідно до якого, затверджено список Одеського автогосподарства МЖУ на видачу службових посвідчень на право заняття службової житлової площі на 12 сімей. Серед осіб, що перебували у вищезазначеному списку був ОСОБА_3 , який займав посаду водія в Одеському автогосподарстві МЖУ. 29.01.1971 року на підставі рішення Виконавчого комітету Приморської районної ради депутатів трудящих № 30 від 27.01.1971 року ОСОБА_3 було видано посвідчення АДРЕСА_1 , що складається з 2 кімнат, площею 28 кв.м.

Разом з ОСОБА_3 проживали його сім`я: дружина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 та Позивач 2 ОСОБА_6 .

У подальшому дочка ОСОБА_4 одружилась та переїхала проживати до іншої квартири разом із своєю сім`єю. У квартирі АДРЕСА_2 залишились проживати ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_6 . Позивачка 2 зазначає, що у розумінні ст. 64 ЖК України вона набула права користування квартирою АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 Позивач 1, який є сином ОСОБА_2 , онуком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач 1 не був включений до посвідчення на право заняття службової житлової площі як член сім`ї наймача, разом з тим, був вселений ОСОБА_7 , яка в силу ст. 64 ЖК України має нарівні з наймачем усі права і обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Позивачі зазначають, що оскільки Позивач 1 був вселений до квартири АДРЕСА_2 з моменту його народження, у розумінні ст. 65 ЖК України, Позивач 1 також набув право користування квартирою АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_6 та онук ОСОБА_1 залишились проживати у квартирі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

У вищевказаному приміщенні залишились проживати Позивачі, доглядали за вищевказаним приміщенням, утримували житло в належному стані, здійснювали ремонтні роботи та оплачували комунальні послуги.

Позивачі з моменту смерті ОСОБА_3 не мали змоги зареєструвати своє місце проживання в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки не мають правовстановлюючих документів на зазначене приміщення. Отже, Позивачі зазначають, що не дивлячись на відсутність факту реєстрації в спірній квартирі, вони набули права користування спірною квартирою в силу приписів ст.ст. 64, 65 ЖК України.

Крім того, Позивачами зазначено, що на сьогоднішній день, квартира АДРЕСА_2 ніким не приватизована та є жилим приміщенням у будинку державного і громадського житлового фонду.

Позивачі зазначають, що вони мають намір укласти Договір найму квартири АДРЕСА_2 , однак здійснити це можливості не мають, оскільки службове посвідчення № 12 на право заняття службової житлової площі (ордер) було видане на ім`я батька ОСОБА_2 ОСОБА_3 , у зв`язку із чим, у Позивачів винила необхідність у зверненні до суду із позовною заявою.

Матеріали позову отримано суддею 02.07.2025 року.

Ухвалою суду від 03.07.2025 року позов було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Недоліки позову були усунуті 15.07.2025 року та надано суду уточнену позовну заяву.

Зазначену заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву суддя отримала 16.07.2025 року.

Ухвалою суду від 17.07.2025 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.08.2025 року.

У підготовче засідання 25.08.2025 року з`явився представник ПРА ОМР Гаврилюк А.А., інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися.

Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13.10.2025 року у зв`язку з неявкою позивачів та їх адвоката.

У підготовче засідання 13.10.2025 року з`явилася представник позивачів адвокат Швець К.О., позов підтримала в повному обсязі, вважала за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, зазначивши, що усі докази надано.

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв щодо причин неявки суду не було надано. Відзив до суду не наданий.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року підготовче засідання у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду по суті на 05.11.2025 року.

У судове засідання 05.11.2025 року з`явилася представник позивачів адвокат Швець К.О., представник ПРА ОМР не з`явився. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 04.12.2025 року.

У судове засідання 04.12.2025 року та 25.12.2025 року сторони не з`явились. Від представника позивачів адвоката Швець К.О. надійшла заяву про проведення засідання без участі, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 25.12.2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.01.1971 року Виконавчим комітетом Приморської районної ради депутатів трудящих було прийнято рішення № 30, відповідно до якого, депутатами розглянуто список Одеського автогосподарства Міськжитлоуправління на видачу службових посвідчень на 12 сімей.

Відповідно до зазначеного рішення, депутатами вирішено затвердити список Одеського автогосподарства МЖУ на видачу службових посвідчень на право заняття службової житлової площі на 12 сімей та видати службові посвідчення на право заняття службової житлової площі згідно затвердженого списку. (а.с.14).

29.01.1971 року на підставі рішення Виконавчого комітету Приморської районної ради депутатів трудящих № 30 від 27.01.1971 року ОСОБА_3 було видано посвідчення АДРЕСА_1 , що складається з 2 кімнат, площею 28 кв.м.(а.с.с15).

Згідно посвідчення №12 від 29.01.1971 року ОСОБА_3 займав посаду водія в Одеському автогосподарстві МЖУ.

Посвідченням №12 від 29.01.1971 року визначено, що разом з громадянином ОСОБА_3 проживали його сім`я: дружина ОСОБА_4 , та доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 17.07.1966 року Іллічівським відділом РАЦСУ м. Одеси(а.с.16).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.05.1984 року.(а.с.16 зв.).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 18.08.1995 року.(.а.с17)

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 09.04.2006 року.(а.с.17).

До матеріалів справи позивачами надано копії рахунків на оплату та квитанцій про сплату електроенергії, спожитої в кв. АДРЕСА_2 за період з 2020 по 2025 роки.

Матеріали справи містять відповідь ГУ Статистики в Одеській області № 03.4-11/97-25 від 27.02.2025 року на запит Адвоката Швець К.О., згідно якої станом на 27.02.2025 року у базі даних ЄДРПОУ на території Одеської області не значиться Одеське автогосподарство Міськжитлоуправління та не міститься даних щодо правонаступників підприємств, установ, організацій.

Листом КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» № 261/01-7 від 20.03.2025 року зазначено, що надання послуги з управління співвласникам багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 здійснюється згідно умов договору № 420 від 07.03.2024 року.

Отже, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була службовим приміщенням Одеського автогосподарства Міськжитлоуправління і на сьогоднішній день є жилим приміщенням у будинку державного і громадського житлового фонду.

Вказана квартира була видана ОСОБА_3 на підставі службового посвідчення №12 на право заняття службової житлової площі виданого 29.01.1971 року на підставі рішення Виконавчого комітету Приморської районної ради депутатів трудящих №30 від 27.01.1971 року.

ОСОБА_3 та позивачі були однією сім`єю та проживали у приміщенні (квартира АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ,) народився за життя ОСОБА_3 та був вселений у спірну квартиру ОСОБА_7 як член сімї.

Після смерті ОСОБА_3 позивачі продовжили проживати у квартирі АДРЕСА_2 без реєстрації місця проживання, вели спільне господарство, утримували житло в належному стані та оплачували комунальні послуги.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Об`єднаних Націй та Ради Європи. У Загальній декларації прав людини 1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року держави учасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11).

Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року (далі Хартія), ратифікованої Законом України „Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 14 вересня 2006 року № 137V. Відповідно до статті 31 частини II Хартії держави зобов`язуються вживати заходів, спрямованих на сприяння доступові до житла належного рівня; встановлювати на житло ціни, доступні для малозабезпечених осіб.

Відповідно до статей 4 - 6 ЖК України, державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян.

У відповідності до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом установлено, що ОСОБА_3 було видано службове приміщення квартира АДРЕСА_2 для проживання з сім`єю як водію в Одеському автогосподарстві МЖУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення), жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Згідно відповіді ГУ Статистики в Одеській області № 03.4-11/97-25 від 27.02.2025 року, Одеське автогосподарство Міськжитлоуправління, що надала службове жиле приміщення наймачу ОСОБА_3 у базі даних ЄДРПОУ на території Одеської області не значиться, відомостей щодо правонаступників юридичної особи не надано, відтак суд погоджується з позицією позивачів, що потреба у використанні спірної квартири як службового житла Одеського автогосподарства Міськжитлоуправління відпала, а отже дана квартира підлягає виключенню з числа службових.

Відповідно до ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст.ст. 103-106 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

З аналізу статті 123 ЖК України вбачається, що наявність у квартири АДРЕСА_2 статусу службової не обмежує застосування до даних правовідносин норм статей 61, 64, 65 ЖК України. Обмеження стосується лише ст.ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст.ст. 103 - 106 цього Кодексу.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно статті 65 ЖК України, (в редакції від 01.01.1984 року), наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 сформульовано такі висновки: у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі № 580/6452/23, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 Житлового кодексу України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Відсутність письмової згоди наймача на вселення осіб до квартири не свідчить про їхнє самоправне вселення в житлове приміщення, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що наймач висловлював таку згоду. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 751/8693/18.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Частинами 1-2 ст. 106 ЖК України, передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до них належить, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову у повному обсязі оскільки ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 на ім`я якого було видано посвідчення АДРЕСА_1 .

Позивачі проживали разом з ОСОБА_3 в спірній квартирі як члени сімї , вели спільне господарство, вселення ОСОБА_2 було на законних підставах, після смерті ОСОБА_3 , позивачі продовжують проживати у спірній квартирі утримувати майно, сплачувати комунальні послуги. До теперішнього часу рішення суду про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірною квартирою, судом не винесено. Відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням за особами, які там проживають чи вселилась туди як члени сім`ї наймача (власника) приміщення.

Відтак, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають законне право користування квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м. та ОСОБА_1 , як повнолітній член сім`ї наймача, у зв`язку зі смертю наймача, вправі вимагати перевести особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 як основного квартиронаймача для сплати за комунальні послуги.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 46, 9, 61, 64, 65, 106, 118, 123, 125 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43, 49, 64, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та переведення особового рахунку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) право користування квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м. та перевести особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м. з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 як основного квартиронаймача для сплати за комунальні послуги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 25.12.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.