Справа №478/1394/25 Пров. №2/478/628/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2025 року смт.Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Казанка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
25 листопада 2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 29 березня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 1524098 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 9 500 грн, строком на 359 днів (з 29.03.2024 року по 24.03.2025 року), а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «Слон Кредит» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору.
Відповідач не надав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
27 червня 2025 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі договору факторингу № 27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
Отже, позивач наділений правом грошової вимоги до відповідача.
Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив повного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки позивача, ані на рахунки первісного кредитора.
Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1524098 від 29 березня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до розрахунку заборгованості становить 92 150,00 грн, з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 77 900,00 грн - заборгованість за відсотками (нараховані первісним кредитором); 4 750,00 грн - штрафні санкції.
Таким чином, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням викладеного, позивач простить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість договором № 1524098 від 29 березня 2024 року про надання споживчого кредиту у загальному розмірі 92 150,00 грн.
Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та вирішено питання про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк».
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Водночас у прохальній частині позовної заяви просить суд розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Як вбачається з матеріалів справи, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зокрема, за встановленою судом адресою реєстрації відповідача по справі було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та повідомлення про дату призначення судового засідання, місце та час його проведення, яке повернулось поштовим відділенням без вручення адресату.
В такому випадку, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові №922/1714/18 від 17.04.2019 року, про те, що, неотримання судових повісток особою, які направлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що окрім іншого, відповідач додатково повідомлявся про дату, час та місце судового засідання також шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України.
Таким чином, судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді та виклику до суду. Проте, відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
В постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 29 березня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 1524098 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» (далі Договір).
Відповідно до умов вказаного договору, товариство надає споживачу кредит, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Кредит надається у сумі 9 500,00 грн, строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка складає 2,50 % в день, яка застосовується протягом 360 днів (п.п. 1.2 1.5 п. 1 Договору).
Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1 п. 2 Договору).
У п.п. 5.1. п. 5 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичного внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.
У абз. 2 п.п. 5.5.1 п.п. 5.1. п. 5 Договору сторони передбачили, що допущення прострочення платежів, вказаних у Графіку платежів для Споживача може мати наслідки, зокрема: необхідність сплати штрафу у порядку та розмірі, що визначені у п. 6.4 Договору.
За змістом п.п. 6.4.1 та 6.4.2 п.п. 6.4 п. 6 Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 475,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання, та у розмірі 95,00 грн, починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
З додатку № 1 до Договору вбачається, що сторони погодили узгодили графік повернення кредиту, визначивши 12 періодів для сплати Споживачем в рахунок погашення кредиту розміру тіла кредиту та процентів за користування ним. Загальна вартість кредиту склала 92 150,00 грн, з яких 9 500,00 грн тіло кредиту та 82 650,00 грн розмір процентів.
Договір та Додаток № 1 до нього підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: М832, 29.03.2024 року о 08:14:13.
Аналогічні умови кредитування вбачаються із Паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: В308, 29.03.2024 року о 08:13:56.
Отже, досліджені судом докази належним чином підтверджують факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 9 500,00 грн.
В свою чергу, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 24.03.2025 року відповідач зобов`язання за умовами кредитного договору не виконав в повному обсязі, сплативши за весь узгоджений період платежів лише 4 275,00 грн в рахунок погашення нарахованих відсотків, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість на загальну суму 92 625,00 грн, яка складається з: 9 500,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 77 900,00 грн - заборгованості за відсотками (нараховані первісним кредитором); 4 750,00 грн - штрафних санкцій, а також суми списання відсотків в розмірі 475,00 грн.
27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», як фактором, було укладено договір факторингу № 27062025.
Отримання позивачем прав вимоги за договором підтверджується відповідним актом прийому-передачі реєстру Боржників за договором факторингу № 27062025 від 27 червня 2025 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27 червня 2025 року до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1524098 у загальному розмірі 92 150,00 грн, яка складається з: 9 500,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 77 900,00 грн - заборгованості за відсотками (нараховані первісним кредитором); 4 750,00 грн - штрафних санкцій.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Слон Кредит» повідомило відповідача шляхом направлення текстового повідомлення на адресу електронної пошти відповідача.
Встановивши наведені обставини, суд керується наступним.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до встановлених обставин та з огляду на надані докази, суд вважає доведеним право вимоги позивача до відповідача.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено судом, відповідачем було укладено кредитний договір та отримано грошові кошти у кредит, проте станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кредит та відсотки за користування не повертаються.
Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Сплата прострочених відсотків обумовлені договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту.
Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк суму кредиту, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, відповідач ОСОБА_1 має перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 1524098 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 29 березня 2024 року.
Між тим, суд не повною мірою погоджується із розміром заборгованості відповідача розрахованим позивачем.
Так, як вбачається з заявлених позовних та дослідженого судом розрахунку заборгованості, позивач вказує на наявність заборгованості відповідача за кредитним договором в розмірі 92 150,00 грн, з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 77 900,00 грн - заборгованість за відсотками (нараховані первісним кредитором); 4 750,00 грн - штрафні санкції.
Тобто, поміж іншого, позивач просить стягнути з відповідача суму штрафу в розмірі 4 750,00 грн.
Суд не погоджується із правомірністю визначеного штрафу відповідачу з огляду на наступне.
Так, зі змісту пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу.
Як встановлено судом, кредитний договір було укладено у період дії воєнного стану, всупереч наявній забороні, передбаченій пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
За таких обставин, суд вважає правильним відмовити позивачу у визнанні наведеної ним обставини, а саме, щодо наявності заборгованості у відповідача за вказаним вище Договором та відповідно відмовити у задоволенні позовної заяви в частині стягнення суми штрафу в розмірі 4 750,00 грн.
Підсумовуючи все наведене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1524098 від 29 березня 2024 року в розмірі 87 400,00 грн, з яких: 9 500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 77 900,00 грн - заборгованість за відсотками (нараховані первісним кредитором).
Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800,00 грн).
Згідно із частиною 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до платіжної інструкції № 6879 від 19 листопада 2025 року позивачем, у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422,40 грн.
Таким чином, з урахуванням задоволення позову на суму 87 400,00 грн, що складає 94,8% від ціни позову, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір пропоційно до розміру задоволеної частини вимог, а саме, в розмірі 2296,43 грн.
Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.
Згідно з частинами 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) міститься висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічний висновок (обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами) наведений: у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Водночас, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що в такому випадку судові витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених вимог.
Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, фактично виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 480,00 грн (10 000*94,8%).
На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 514, 525, 526, 530, 610, 1054, 1055, 1077-1080, 1084 ЦК України, статтями 19, 27, 83, 133, 137, 175, 274-275, 280-282 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2025 року.
Суддя