ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1221/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар Гичко К.С.

з участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Дзюбана Р.М.,

ОСОБА_2 та її представника адвоката Парубія І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дзюбана Романа Михайловича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2025 року, постановлене суддею Стельмащуком П.Я. у справі №607/25644/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Дзюбана Р.М. звернулась в суд з вказаним позовом.

Позов обгрунтовано тим, що неповнолітня позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шлюб між якими розірвано 2 квітня 2015 року.

До грудня 2015 року ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю, однак під час проживання з матір`ю позивачка зазнавала психологічного насильства, що проявлялося у приниженні, образах, конфліктах, забороні спілкування з батьком та його родичами, мама карала за прояв позитивних емоцій до батька. Така поведінка матері негативно впливала на психологічний стан позивачки, яка на той час була малолітньою дитиною.

ОСОБА_1 хотіла проживати з батьком і на її прохання ОСОБА_3 18 грудня 2015 року забрав її зі школи до себе, з цього часу вона проживає разом з батьком.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.03.2019 у справі №607/426/16 місце проживання ОСОБА_1 визначено разом з батьком ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 неналежно виконує батьківські обов`язки, не забезпечує необхідної уваги та підтримки, спілкування з дочкою є нестабільним і конфліктним. Відповідачка не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її духовного і творчого розвитку.

ОСОБА_1 перебуває на повному матеріальному утриманні батька. ОСОБА_2 обмежується сплатою аліментів у розмірі 1500 грн та іншої матеріальної допомоги не надає.

З врахуванням вказаних позивачкою обставин ухилення відповідачки від виконання її батьківських обовязків, ОСОБА_1 просила позбавити її матір батьківських прав відносно неї.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Дзюбан Р.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_1 .

Вказує, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_2 впродовж останніх 6-ти років не бере активної участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не приходить до доньки додому та не спілкується з нею.

Вважає, що суд не дослідив всі докази у справі, зокрема довідки з навчальних закладів, у яких зазначено про участь лише батька в шкільному житті доньки.

Звертає увагу на висновок органу опіки та піклування від 19 березня 2025 року, яким ОСОБА_2 попереджено про необхідність змінити ставлення до доньки, однак у поведінці відповідачки відсутні будь які зміни, спілкування з донькою так і не налагоджене.

У відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Парубій І.М. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважає апеляційну скаргу невмотивованою та безпідставною.

Зазначає, що фати, на які посилається позивачка, є вигаданими та надуманими, оскільки ОСОБА_2 часто відвідує школу, спілкується з класним керівником та вчителями, цікавиться успіхами доньки у школі та підтримує з нею зв`язок.

Щодо недостатнього матеріального утримання вказує, що витрати, на які посилається позивачка, не відносяться до категорії аліментних, оскільки є додатковими, однак щодо додаткової матеріальної допомоги ні донька, ні ОСОБА_3 не зверталися.

Вказує, що відповідачка вживає всіх можливих заходів щодо налагодження стосунків з донькою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Дзюбана Р.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її представника адвоката Парубія І.М., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_2 пояснила, що спілкувалася та приймала участь у житті та вихованні доньки, однак раптово донька припинила спілкування, заблокувала відповідачку у телефоні та подала в суд даний позов, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка намагається цікавитись життям дитини, в тому числі і її навчанням у школі, намагається налагодити спілкування з дочкою, проте остання такого бажання не має, будь-яких зустрічей із відповідачкою уникає. З врахуванням наведеного суд не вбачав підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджуться із таким висновком суду першої інстанції.

Обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 31.03.2009.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2015 у справі № 607/2372/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.03.2019 у справі №607/425/16 визначено місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційним судом у зазначеній справі встановлено, що 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 забрав ОСОБА_1 з навчального закладу до місця свого проживання і з цього часу ОСОБА_1 фактично проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

23.05.2017 року у АДРЕСА_2 , невідомі особи спільно з ОСОБА_2 намагалися забрати у ОСОБА_3 дитину ОСОБА_1 , з приводу чого ОСОБА_3 звернувся до органів поліції, відомості про дану подію 23.05.2017 року було внесено до ЄРДР за ознаками ч.1 ст. 125 КК України, на даний час проводиться досудове розслідування.

Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.06.2019 у справі № 607/11531/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2025 відсутня, що підтверджується листом Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області № 1019 від 22.01.2025.

ОСОБА_1 навчається у Тернопільському ліцеї №21 - спеціалізованій мистецькій школі імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради на образотворчому відділі, характеризується виключно позитивно, є відмінницею, дисциплінована, сумлінна, талановита, з високим рівнем знань, отримує стипендію міського голови Тернополя, є переможцем багатьох конкурсів. За мистецькі послуги оплату здійснює батько дитини, купує необхідне приладдя. Батьківські збори на постійній основі відвідує батько та бабуся ОСОБА_4 . Мати з квітня 2024 року почала активніше цікавитись успіхами дитини, періодично відвідує ліцей, спілкується з класним керівником, при розмові виявляє радість за досягнення доньки. Наведене підтверджується довідками Тернопільського ліцею №21 - спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради від 20.03.2024 №02/12-70, від 26.11.2024 року №02/12-270, характеристикою ОСОБА_1 від 26.11.2024 року №02/12-269.

З 14.03.2022 року ОСОБА_1 займається кікбоксингом в ГО «Федерація кікбоксингу Тернопільщини», куди її привів батько ОСОБА_3 . Батько цікавиться успіхами доньки у тренуванні, підтримує її у спорті та присутній на змаганнях, приводить та забирає ОСОБА_5 з тренувань, проводжає та зустрічає при виїзді на змагання, що підтверджується довідкою ГО «Федерація кікбоксингу Тернопільщини» № 15 від 20.11.2024 року.

Як вбачається із змісту листа №01.1.01/1428 від 19.11.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР, дитина ОСОБА_1 перебуває на обліку в лікаря педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР. Декларація про вибір лікаря підписана батьком дитини ОСОБА_3 . У випадку захворювання та на профілактичні огляди дитина приходить в супроводі батька.

З 01.09.2023 по 31.05.2024 ОСОБА_1 займалася в абонементній групі відділення плавання. На даний час ОСОБА_5 не є ученицею школи. Успіхами в навчально-тренувальному процесі та відвідуванням занять з плавання ОСОБА_5 цікавився її батько, який систематично зустрічав її після тренування, що підтверджується листом «Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи №1» Тернопільської міської ради № 205 від 25.11.2024.

Згідно з військово-обліковим документом ОСОБА_3 , сформованим у додатку «Резерв+», останній перебуває на обліку як військовозобов`язаний, тип відстрочки бронювання, відстрочка до 13.02.2026.

Згідно із висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №372 від 19.03.2025, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому застосовувати цей захід слід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди не обов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, не обов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Встановлені судом обставини справи та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують умисного та свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_1 .

Розірвання сімейного зв`язку між дитиною та батьками є винятковим заходом, який може бути виправданий лише за наявності надзвичайних обставин, однак такі обставини у даній справі не встановлені.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності матері в житті доньки протягом останніх шести років, а лише сам факт заперечення відповідача проти позову не свідчить про інтерес до дитини, колегія суддів оцінює критично, оскільки судом встановлено, що спілкування між позивачкою та її матірю відбувалось протягом усього часу проживання ОСОБА_5 разом з батьком, ОСОБА_2 відвідувала дочку ОСОБА_5 у школі, цікавилася шкільним життям дитини, підтримує зв`язок з класним керівником, з`ясовує питання успішності та навчальних досягнень доньки. Відсутність постійної участі відповідачки у житті та вихованні доньки ОСОБА_5 зумовлена певними труднощами у спілкуванні, що виникли у звязку з небажанням доньки підтримувати спілкування з матірю.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для застосування до ОСОБА_2 такого виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносного дочки.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дзюбана Романа Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуюча М.В. Хома

Судді Б.О. Гірський

О.З. Костів