Номер провадження: 22-ц/813/3030/25
Справа № 497/2836/23
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»

на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича, Приватного виконавця Велькова Олега Віталійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У грудні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому, остаточно, просила:

1. визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10.04.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., р.№1026 - про стягнення з гр. ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" заборгованості в розмірі 40 418,77 грн,

2. стягнути з відповідача безпідставно отримані активи (грошові кошти) в розмірі 35 796,87грн та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оспорюваний виконавчий надпис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами- ст.88 Закону України «Про нотаріат», і, як наслідок, - не підлягає виконанню, оскільки жодної вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, позивачка не отримувала.

Приватний нотаріус Кравцов О.О., не перевіривши факт отримання боржником такої вимоги, унеможливила отримання обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису від особи, що заявником зазначена боржником, та склала виконавчий напис лише на підставі наданих ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс", тобто, без належних доказів про безспірність заборгованості.

Примусове виконання вказаного вище виконавчого листа здійснюється приватним виконавцем Одеського нотаріального округу Крецулом В.А. ВП №62239505, у якому станом на 16.02.2024 року стягнуто 35 796, 87 грн, з яких: 32 334, 44 грн кошти, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»; 3 193,43 грн основна винагорода приватного виконавця; 269 грн витрати на проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., що зареєстрований в реєстрі за №1026 - про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" заборгованості в розмірі 40418,77 грн. Стягнуто з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь держави судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. Стягнуто з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 у порядку повернення неправомірно стягнутих за виконавчим написом № 1026 від 10.04.2020 року 35 796, 87 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн і судові витрати в розмірі сплачених позивачем судового збору - 1505,76 грн, а всього разом 52 302 , 63 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс", посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача безпідставно отримані активи (грошові кошти) в розмірі 35 796, 87 грн та стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції залишив поза увагою ненадання позивачем детального опису робіт, у якому б зазначався конкретний проміжок витраченого адвокатом часу на надання повних видів послуг. Крім того, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає фактично наданому обсягу послуг, складності справи, принципу розумності та невідворотності витрат.

Окремо скаржник зазначив, що кошти стягнуті приватним виконавцем, як винагороду виконавця, не є безпідставно набутими та не підлягають стягненню з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на підставі ст. 1212 ЦК України. На рахунки ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" надійшло лише 32 334,44 грн, які і підлягають поверненню.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Свічкар В.В., заперечуючи проти її доводів, просила залишити таку без задоволення, а заочне рішення у оскаржуваній частині без змін, як законне та обґрунтоване. Апеляційний суд вважає, що визначений ст. 360 ЦПК України та ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.11.2024 року, позивачкою не пропущено, зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_1 у передбачений ЦПК України спосіб апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Свічкар В.В., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника та представника позивачки за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, тож ураховуючи доводи апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду є заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача безпідставно отримані активи (грошові кошти) в розмірі 35 796, 87 грн та стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає не у повній мірі, з огляду на таке.

Ухвалюючи заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року у оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що правовою підставою набуття ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" грошових коштів в розмірі 35 796,87грн став оскаржений виконавчий напис нотаріуса №1026 від 10.04.2020 року, що підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тому правова підстава для вказаних коштів відповідачем від позивачки ОСОБА_1 відпала, і ці кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись лише після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах ВС України від 22.03.2016 (спр.№6-2978цс15) та від 03.06.2016 (спр.№6-100цс15).

Як встановлено судом, 10.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинено та зареєстровано виконавчий напис №1026 про стягнення з гр. ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 40 418,77грн на користь ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" - за кредитним договором № від 04.07.2014 року між позивачем та первісним кредитором - ПАТ "ОТП Банк", право вимоги за яким було відступлене до нового кредитора - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", а у подальшому, - на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року - відповідачу - ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс".

16.07.2020 року та 31.07.2020 року постановами приватного виконавця Велькова О.В. було відкрито виконавче провадження №62239505 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивачки.

Станом на 16.02.2024 року стягнуто 35 796, 87 грн, з яких: 32 334, 44 грн кошти, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»; 3 193,43 грн основна винагорода приватного виконавця; 269 грн витрати на проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року виконавчий напис, вчинений 10.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., що зареєстрований в реєстрі за №1026 - про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" заборгованості в розмірі 40418,77 грн визнано таким, що не підлягає виконанню. Судове рішення у цій частині набрало законної сили та сторонами не оскаржується.

Колегія суддів, зважаючи на положення ст. 1212 ЦК України, погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" безпідставно набутих коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса №1026 від 10.04.2020 року, який визнано таким, що не підлягає виконанню, проте, погоджуючись із доводам апеляційної скарги у цій частині, виснує про безпідставність стягнення судом першої інстанції з відповідача 35 796,87 грн.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що 35 796, 87 грн є сумою грошових коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження, з яких тільки 32 334, 44 грн було стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

Тобто, 3 193,43 грн основної винагороди приватного виконавця та 269 грн витрат на проведення виконавчих дій не були набуті та безпідставно збережені відповідачем ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс", а отже не підлягають стягненню з нього у кондекційному порядку.

Стосовно доводів ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не є обґрунтованим, не відповідає фактично наданому обсягу послуг, складності справи, принципу розумності та невідворотності витрат.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі N 750/2055/20 (провадження N 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі N 465/3458/15-ц (провадження N 61-19582св20), від 9 листопада 2021 року у справі N 759/14346/16 (провадження N 61-12783св21).

Заперечення ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" проти заявленого позивачкою ОСОБА_1 розміру судових витрат на професійну правничу допомогу зводяться до суб`єктивного твердження відповідача про складність справи, для підготовки процесуальних документів у якій, на переконання відповідача, не потрібно значної кількості часу.

Проте, перевіривши матеріали справи та надані, зокрема, стороною позивача, документи по суті справи з додатками, колегія суддів відхиляє вказані вище доводи скаржника, як безпідставні.

Щодо зауважень скаржника про ненадання ОСОБА_1 детального опису робіт, виконаних адвокатом у цій справі, що на переконання відповідача є підставою для відмови у стягненні відповідних витрат з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс", апеляційний суд завертає увагу на таке.

Стосовно змісту детального опису робіт, Велика Палати Верховного Суду у пунктах 139-147 постанови від 22.11.2022 у справі N 922/1964/21 зазначила, що частина третя статті 126 ГПК України (аналогічною за змістом є ч. 3 ст. 137 ЦПК України) визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, зважаючи на узгодження між позивачкою ОСОБА_1 (Довіритель) та адвокатом Свічкар В.В. (Повірений) у Договорі №11/23/5 від 03.11.2023 року того, що Довіритель сплачує Повіреному гонорар в розмірі, який остаточно визначається в акті приймання-передачі виконаних робіт, а вартість представництва інтересів клієнта щодо оскарження одного виконавчого документа становить 15 000 грн (п. 4.1), вказана сума узгоджена сторонами також у відповідному Акту приймання-передачі виконаних робіт №3 від 23.02.2024 року, а факт надання вказаних у Акті робіт підтверджується матеріалами справи, колегія суддів не убачає підстав для відмови у задоволення клопотання позивачки про розподіл судових витрат на стягнення з відповідача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, з вказаних підстав.

За таких встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду щодо стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну приавничу допомогу в розмірі 15000 грн з підстав, наведених у рішенні, проте помилково виснував про наявність підстав для стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 у порядку повернення неправомірно стягнутих за виконавчим написом № 1026 від 10.04.2020 року 35 796, 87 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову позивачем підлягало сплаті 1 073,60 грн, як за позовну вимогу немайнового характеру, заявлену фізичною особою у 2023 році та 968,96 грн, як за позовну вимогу майнового характеру, заявлену фізичною особою у 2024 році, направлену до суду в електронній формі (1 211,20*0,8). Крім того, позивачка мала сплатити 536,80 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Так, з матеріалів справу убачається, що ОСОБА_1 було сплачено 1 505,76 грн судового збору (968,96 грн+536,80 грн), які підлягають стягненню на її користь пропорційно задоволеним позовним вимогам 1 360 грн (1 505,76*90 ,32 %).

Проте, 1 073,60 грн судового збору під час звернення до суду із позовом ОСОБА_1 сплачено не було, тож, зважаючи на задоволення позовних вимог у цій частині, такі витрати підлягають стягненню на користь держави.

Водночас, суд першої інстанції стягнувши з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь держави 1 211,20 грн судового збору, залишив поза увагою, що вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була заявлена ОСОБА_1 у 2023 році, отже фізичній особі належало сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01 січня 2023 року становив 2 684 грн, тобто 1 073 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року в оскаржуваній частині слід змінити, зменшивши розмір стягнутих з ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 у порядку повернення за виконавчим написом № 1026 від 10.04.2020 року грошових коштів з 35 796, 87 грн до 32 334, 44 грн та розмір сплаченого позивачем судового збору з 1 505,76 грн до 1 360 грн. Зменшити розмір стягнутого з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь держави судового збору з 1 211,20 грн до 1 073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково.

Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 травня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на користь ОСОБА_1 у порядку повернення за виконавчим написом № 1026 від 10.04.2020 року грошових коштів з 35 796, 87 грн до 32 334, 44 грн та розмір сплаченого позивачем судового збору з 1 505,76 грн до 1 360 грн.

Зменшити розмір стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь держави судового збору з 1 211,20 грн до 1 073,60 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова