П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 752/2403/24

провадження №22-ц/824/11166/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Іваніцьким Ярославом Олеговичем,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року,ухвалене у складі судді Мазур Ю.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 442000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Державною службою України з безпеки на транспорті відносно позивача були складені постанови по справі про адміністративне порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі: постанова серія АА № 00000851 від 30.08.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68000 грн.; - постанова серія АА № 00000858 від 30.08.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68000 грн.; - постанова серія АА № 00000928 від 05.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.; - постанова серія АА № 00000953 від 08.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.; - постанова серія АА № 00000960 від 08.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.

В подальшому зазначені постанови в якості виконавчих документів були скеровані до примусового виконання в Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Не погоджуючись з прийнятими відносно нього відповідачем рішеннями, ОСОБА_1 зазначені постанови оскаржив в судовому порядку, звернувшись з позовом до адміністративного суду. В ході судового оскарження ОСОБА_1 було сплачено всю суму накладеного на нього адміністративного стягнення в сумі 442000 грн.

Головним державним виконавцем Рибчак А.М. були прийняті постанови про закінчення виконавчого провадження у примусовому виконанні постанов, винесених Державною службою України з безпеки на транспорті. У постановах зазначено, що борг боржником ( ОСОБА_1 ) сплачено в повному обсязі.

31.08.2023 Восьмим апеляційним адміністративним судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.06.2023 у справі № 461/1563/23 та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено. Скасовано постанови в справах про адміністративне правопорушення: серія АА № 00000851 від 30.08.2023, серія АА № 00000858 від 30.08.2023; серія АА № 00000928 від 05.09.2023, АА № 00000953 від 08.09.2023, серія 00000960 від 08.09.2023, а провадження в справах про вказані адміністративні правопорушення закрито.

Позивач звертався до відповідача з претензією повернути кошти, однак відповідач відмовив у задоволенні претензії.

Посилаючись на положення ст.ст.1212 ЦК України, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Іваницький Я.О. подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, а саме стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 442000 грн.

Апелянт, зокрема, зазначає про те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме статей 167, 170, 1212 ЦК України, п.5 Порядку № 787; при застосуванні наведених норм права не врахував висновки щодо їх застосування у подібних правовідносинах, що викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної служби України з безпеки на транспорті адвокат Самборський В.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Іваницький Я.О. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті Залізняк О.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом установлено, що Державною службою України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 складено наступні постанови: серія АА № 00000851 від 30.08.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68000 грн.; - серія АА № 00000858 від 30.08.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68000 грн.; - серія АА № 00000928 від 05.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.; - серія АА № 00000953 від 08.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.; - серія АА № 00000960 від 08.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.

В подальшому постанови в якості виконавчих документів були скеровані до примусового виконання в Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Головний державний виконавець Рибчак А.М. прийняв постанови про закінчення виконавчого провадження у примусовому виконанні постанов, винесених Державною службою України з безпеки на транспорті, серії АА № 00000851 від 30.08.2023, серія АА № 00000858 від 30.08.2023; серія АА № 00000928 від 05.09.2023, АА № 00000953 від 08.09.2023, серія 00000960 від 08.09.2023. У постановах про закінчення виконавчого провадження зазначено, що борг боржником сплачено в повному обсязі.

Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова із позовом про визнання протиправними та скасування вищезазначених постанов.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 20.06.2023 у справі № 461/1563/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі № 461/1563/23, апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Галицького районного суду міста Львова від 20.06.2023 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким постанови серії АА № 00000851 від 30.08.2023, серія АА № 00000858 від 30.08.2023; серія АА № 00000928 від 05.09.2023, АА № 00000953 від 08.09.2023, серія 00000960 від 08.09.2023 скасовано.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 25.09.2023 про повернення коштів, однак його вимогу було відхилено, оскільки в даному випадку відповідач не є набувачем коштів, сплачених за постановами про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті. Крім того, відповідач у своїй відповіді зазначив, що претензія позивача не відповідає вимогам Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що кошти, щодо яких позивач звертається до відповідача, містять суми, які не були отримані Укртрансбезпекою, оскільки стягнуті з позивача іншим органом (Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у порядку, встановленому спеціальним законодавством. Саме Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) є платником у розумінні приписів Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру нарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.09.2013 за № 1650/24182.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Укртрансбезпека не є набувачем коштів, сплачених за постановами про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, оскільки ОСОБА_1 сплачував кошти на рахунки виконавчої служби.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин ( ч.1 ст.2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин ( ч.1 ст.167 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 174 ЦК України передбачено, що держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.326 ЦК України, у державній власності є майно. У тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних правовідносинах. Тому, у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов'язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов'язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19, від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 виснувала, що у справі щодо стягнення суми штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролю справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

Відповідно до ч.2 ст.45 БК України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України.

Абзацами 1,5 п.5 розділу I Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру нарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору ( крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком № 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування ( ч.2 ст.17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду ( абз.2, ч.3 ст.17 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Установлено, що Державною службою України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 складено наступні постанови: серія АА № 00000851 від 30.08.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68000 грн.; - серія АА № 00000858 від 30.08.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68000 грн.; - серія АА № 00000928 від 05.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.; - серія АА № 00000953 від 08.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.; - серія АА № 00000960 від 08.09.2023, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000 грн.

Позивач ОСОБА_1 сплатив зазначені штрафи у повному обсязі у період до 31.08.2023.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі № 461/1563/23, апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Галицького районного суду міста Львова від 20.06.2023, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким постанови серії АА № 00000851 від 30.08.2023, серія АА № 00000858 від 30.08.2023; серія АА № 00000928 від 05.09.2023, АА № 00000953 від 08.09.2023, серія 00000960 від 08.09.2023 про застосування штрафів скасовані.

Встановивши, що на момент сплати ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - були чинними постанови про застосування штрафів та відкрите виконавче провадження, але в подальшому адміністративним судом постанови про застосування штрафу були скасовані, колегія суддів вважає, що позивач на підставі ст.1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Висновок суду першої інстанції про те, що законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, не ґрунтується на вимогах закону. Крім того, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що платником у розумінні приписів Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру нарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, є Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виходячи з наступного.

Установлено, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарських штрафів юридична підстава таких платежів існувала - були чинними постанови серії АА № 00000851 від 30.08.2023, серія АА № 00000858 від 30.08.2023; серія АА № 00000928 від 05.09.2023, АА № 00000953 від 08.09.2023, серія 00000960 від 08.09.2023 про застосування до ОСОБА_1 штрафів за адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 ч.2 КУпАП.

В той же час, порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, застосовується саме до випадків помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету.

Сума штрафів, які вніс до бюджету позивач, не є помилково або надміру зарахованою, оскільки ОСОБА_1 сплатив суми штрафів у відкритому виконавчому провадженні у розмірі, визначеному у складених Державною службою України з безпеки на транспорті постановах .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 виснувала, що «сума штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі ст.1212 ЦК України як безпідставно утриману. На такі правовідносини приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку № 787 не поширюються».

Суми адміністративно-господарських штрафів, які вніс до бюджету позивач, мають бути повернуті державою, яка діє в спірних правовідносинах в особі Укртрансбезпеки, з Державного бюджету України. Суми внесених ОСОБА_1 штрафів утримуються на казначейських рахунках органу державної влади без достатньої правової підстави, і держава, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, має їх повернути позивачу.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Іваніцьким Ярославом Олеговичем, задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 442000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 6 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус