П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 752/1671/25

Провадження № 22-ц/824/12270/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Василевським Олександром Леонідовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до МЬСБУ, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, та просить стягнути з відповідача 1 на свою користь 24 597,26 грн. недоплаченого страхового відшкодування, 5 500,00 грн. витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, стягнути з відповідача 2 на свою користь 45 907,95 грн. різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Позов мотивований тим, що 01 грудня 2023 року о 16 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 , по вул. Академіка Заболотного, 37, у м. Києві під час перестроювання не надав перевагу в русі транспортному засобу Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі, на яку він мав намір перелаштуватись, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі №752/26437/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП не була застрахована, а тому для виплати страхового відшкодування позивач звернувся до МТСБУ, який 03 квітня 2024 року прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 35 114,79 грн. та здійснив її виплату.

Однак, як вказує позивач, після звернення до станції технічного обслуговування щодо здійснення ремонту транспортного засобу стало зрозуміло, що виплачене страхове відшкодування не відповідає дійсній вартості матеріального збитку, завданого позивачу, і є значно меншим від того, що мало було в дійсності виплачене.

Згідно Висновку експерта №501 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 04 червня 2024 року, проведеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , у результаті його пошкодження в ДТП складає 103 855,39 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 59 712,05 грн.

Згідно рахунку-фактури №АМ-0000042 від 30 липня 2024 року та замовлення-наряду №АМ-0000044 від 30 липня 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , становить 105 620,00 грн.

Відповідно до Акту №АМ-0000018 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 липня 2024 року виконавцем були проведені роботи (надані послуги) замовнику на суму 105 620,00 грн.

Позивач зазначає, що МТСБУ штучно і незаконно зменшив суму страхового відшкодування, а також з першого разу в повній мірі не оглянув транспортний засіб позивача. Позивач звертає увагу на те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , який виготовляв звіт на замовлення МТСБУ, не є працівником МЬСБУ, також не є експертом, що є свідченням того, що МТСБУ не виконав вимогу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звернувся до некомпетентного оцінювача, який провів дослідження з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наслідком чого є Звіт, у якому штучно занижена вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку.

Отже, за розрахунком позивача, відповідач 1 має доплатити суму страхового відшкодування в розмірі 59 712,05 грн. (матеріальний збиток) - 35 114,79 грн. (сума сплаченого страхового відшкодування) = 24 597,26 грн.

При цьому відповідач 2 має сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме: 105 620,00 грн. (вартість відновлювального ремонту згідно рахунку-фактури №АМ-0000042 від 30.07.2024р.) - 59 712,05 грн. (сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена МСТБУ) = 45 907,95 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 1 витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 5 500,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки автомобіль DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 , перебуває в оренді в ТОВ «ТКС-Трейд», то для вирішення спору необхідно встановити, чи перебував винуватець ДТП у трудових відносинах з вказаним товариством та чи виконував трудові обов`язки, коли сталася ДТП.

Позивачем не надано відповідних доказів для встановлення цих обставин, як і не заявлено клопотань про витребування доказів.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат позивача направляв адвокатський запит ТОВ «ТКС-Трейд» про надання інформації, який залишився поза увагою. Одна слід відмітити, що відомості про працевлаштування особи можна здобути і з інших джерел та у відповідних органів.

20 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Василевський О.Л. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 рокув якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

Вказує, що у висновку експерта який було надано до суду відповідачем не зазначено, щодо експерта було попереджено про кримінальну відповідальність, разом з тим, вказане попередження є обов`язковим для прийняття його судом.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що оскільки у позивача не було заперечень щодо акту огляду автомобіля, то у позивача відсутнє право на непогодження з висновком експерта та проведенням власного висновку.

Зауважує, що експертом відповідача не було внесено в протокол огляду пошкодження які були наявні на автомобілі, а тому позивач звертався до відповідача з вимого ю провести додатковий огляд, який було проведено, що свідчить про некомпетентність експерта відповідача.

Також вказує, що ФОП ОСОБА_3 який проводив експертизу не є експертом та працівником МТСБУ.

Зазначає, що ОСОБА_2 винуватець ДТП а тому завдана матеріальна шкода підлягає стягненню з нього, оскільки шкода стягується саме з винуватця ДТП.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 травня 2025 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеус А.М.

Листом Київського апеляційного суду від 23 червня 2025 року матеріали справи №752/1671/25 витребувано з Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до супровідного листа матеріали справи № 752/1671/25 надійшли до Київського апеляційного суду 09 вересня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Василевським О.Л., на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 03 жовтня 2025 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

23 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника МТСБУ адвоката Гусєв П.В. в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , що вбачається із свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

11 грудня 2023 р. о 16 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Академіка Заболотного, 37, у м. Києві, під час перестроювання не надав перевагу в русі транспортному засобу Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.3. ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.03.2024р. у справі №752/26437/23, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 , на дату настання ДТП не була забезпечена за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач у відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі Звіту №589 про оцінку автомобіля від 14.03.2024р. відповідач 1 виплатив позивачу 03.04.2024 р. страхове відшкодування в розмірі 35 114,79 грн.

Звіт №589 від 14.03.2024р. складений за результатами огляду автомобіля 11.03.2024р., про що було складено Протокол огляду транспортного засобу, який підписаний експертом-оцінювачем ОСОБА_3 та власником автомобіля ОСОБА_1 . У протоколі зазначено, що власник транспортного засобу протоколом ознайомлений, пошкодження у протоколі записані правильно.

Позивач не погоджується із визначеною відповідачем 1 сумою страхового відшкодування та надає на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, Висновок експерта №501 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 04.06.2024р., за яким матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , у результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 11.12.2023р., станом на дату ДТП, складає 59 712,05 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Citroen C4 Cactus, д.р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, що сталася 11.12.2023р., станом на дату ДТП складає 103 855,39 грн. Також позивач надає рахунок-фактуру №АМ-0000042 від 30.07.2024р. на відновлений ремонт автомобіля на суму 105 620,00 грн., замовлення-наряд №АМ-0000044 від 30.07.2024р. на суму 105 620,00 грн., Акт №АМ-0000018 здачі-приймання (надання послуг) від 30.07.2024р. про виконання робіт з ремонту автомобіля на суму 105 620,00 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Станом на виникнення спірних правовідносин чинним був Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV.

У положеннях ст.ст. 3, 5, 6 цього Закону зазначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 39 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

За підпунктом а) п. 41.1. статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання також події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022р. №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з 01.07.2022р. затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160 000,00 грн. на одного потерпілого.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідними змінами).

У відповідності до п. 34.2. та п. 34.3. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерти для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Разом з тим, як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу ОСОБА_1 не зазначив заперечень, щодо огляду такого транспортного засобу та зафіксованих пошкоджень.

Так дійсно згодом за запитом позивача транспортний засіб було оглянуто додатково та включено ті ушкодження які на думку позивача не були включені до протоколу огляду вперше.

Проте, жодних заперечень у відповідних актах огляду позивачем вчинено не було, а тому він погодився з пошкодженнями які наявні на його транспортному засобі.

Таким чином, колегія судів дійшла висновку, що висновок який було зроблено експертом є належним доказом, оскільки його було виготовлено на підставі належних доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 винуватець ДТП а тому завдана матеріальна шкода підлягає стягненню з нього, оскільки шкода стягується саме з винуватця ДТП.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) викладено висновок, за яким: «аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».

Застосування норми статті 1172 ЦК України можливе за наявності певних умов: як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина заподіювача шкоди у її спричиненні за виключенням визначених законом випадків), так і спеціальних умов (перебування заподіювача шкоди у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання заподіювачем шкоди своїх трудових (службових) обов`язків). При цьому, під виконанням працівником (заподіювачем шкоди) своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно із частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що якщо винуватець ДТП на час здійснення ДТП перебував у трудових відносинах та виконував службові обов`язки шкода яка була завдана на час здійснення ДТП підлягає відшкодуванню саме з роботодавця винуватця ДТП.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, винуватцем ДТП, що сталася 11.12.2023р., є ОСОБА_2 , який керував автомобілем DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 .

Даний автомобіль перебуває у власності ТОВ «Таращанський край» згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та згідно Договору №4 оренди автомобілів від 02.01.2023р. переданий ТОВ «ТКС-Трейд» в оренду для використання з метою перевезення вантажу.

Отже, автомобіль DAF XF 105/460, д.р.н. НОМЕР_1 , перебуває в оренді в ТОВ «ТКС-Трейд».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, на якій підставі ОСОБА_2 керував транспортним засобом та чи він виконував службові обов`язки на підприємстві у якого в оренді перебуває вказаний транспортний засіб.

Як було встановлено, судом першої інстанції, позивачем не було заявлено клопотань про витребування доказів про те, чи виконував ОСОБА_2 посадові обов`язки під час настання ДТП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 винуватець ДТП а тому завдана матеріальна шкода підлягає стягненню з нього, оскільки шкода стягується саме з винуватця ДТП є необґрунтованими, оскільки у разі виконання винуватцем ДТП службових обов`язків тягар відшкодування шкоди несе підприємство.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Василевським Олександром Леонідовичем - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна