РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.12.2025р. Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Зуб І.Ю.

за участі секретаря Федорової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Комунального закладу «Олешківський опорний заклад освіти №4» Олешківської міської ради (, місцезнаходження: 75100, Херсонська обл., м. Олешки, Житлоселище, б.1а) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить:

-Зобов`язати Комунальний заклад «Олешківський опорний заклад освіти №4» Олешківської міської ради (далі: відповідач) поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом поновлення дії трудового договору з першого вересня 2023 року.

- Стягнути з відповідача заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі його середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 1 вересня 2023 року до 19 серпня 2024 року включно у розмірі 239906 (двісті тридцять дев`ять ти сяч дев`ятсот шість) гривень 34 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано таким.

31.08.2023 р. позивач отримав у месенджері Viber текстове повідомлення від в.о. Директора школи про призупинення з ним дії трудового договору з 01.09.20263, проживаючи та працюючи на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Вважає таке рішення протиправним, оскільки відповідач діяла покладаючись на неперевірені дані, без з`ясування у позивача, чи є об`єктивна можливість виконання ним роботи.

Відповідач не попередив позивача, що в разі невиїзду з окупованої території з ним буде призупинено дію трудового договору.

Позивач зазначив, що він мав можливість виконувати свою роботу дистанційно з використанням інтернету, можливості виїхати з тимчасово окупованої території не мав змоги.

Зазначає, що іноді не виходив на зв`язок з в.о. Директора школи та/або був відсутній на деяких відеоконференціях та/або педрадах до 01.09.2023 р. саме з технічних, а не безпекових причин (тимчасова відсутність світла або зв`язку). У другому семестрі 2022/2023 навчального року він виконував свою педагогічну роботу дистанційно попри тимчасові незручності обумовлені технічними причинами. Тому його відсутність на деяких педагогічних нарадах онлайн до 01.09.2023 р. не може бути доказом неможливості виконувати мною роботу дистанційно та не може бути приводом призупинення з ним дії трудового договору. Тим більше, що тимчасові труднощі виникали не лише в м. Олешки, а і на підконтрольних Україні територіях, коли у педагогів внаслідок обстрілів зникали світло, зв`язок, можливість працювати під час повітряних тривог тощо. Вказує, що в місті Олешки існували випадки перевірки помешкань військовими російської федерації, про що він повідомляв у загальній групі Viber Закладу освіти у 2022/2023 навчальному році. Але ці поодинокі випадки були пов`язані з пошуком військовими своїх дезертирів, і не пов`язані з участю вчителів та/або учнів в освітньому процесі в Українських школах і не можуть бути доказом неможливості виконувати роботу дистанційно та не можуть бути приводом призупинення з ним дії трудового договору, бо позивач в повній мірі виконував до початку 2023/2024 навчального року свої посадові обов`язки. До того ж він впродовж 2022, 2023 років був співавтором онлайн підготовки до конкурсу і видання видавництвом «Ранок» підручників з інформатики для 6-го, 7-го та 10-го класів Українських шкіл.

Якщо працівник має можливість виконувати свої обов`язки, то немає підстав для при зупинення дії трудового договору.

Попри те, що зараз в Олешках відсутній кабельний інтернет, Українські мобільні оператори станом до дати подання цього позову здійснюють покриття мобільним зв`язком території міста і забезпечують функціонування мобільного інтернету з достатньою якістю і швидкістю.

Якщо роботодавець має можливість виконувати свої обов`язки, то немає підстав для призупинення дії трудового договору.

У Колективному трудовому договорі Закладу освіти не йдеться про зобов`язання роботодавця гарантувати безпеку працівника під час дистанційної роботи поза межами За кладу освіти.

У відповідності до статті 602 КЗпП України на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладання трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. Укладання в письмовій формі трудового договору про дистанційну роботу в умовах збройної агресії проти України, у якому би йшлося про зобов`язання роботодавця гарантувати безпеку працівника під час дистанційної роботи поза межами Закладу освіти, не здійснювалось, або здійснювалось без ознайомлення його з таким договором.

Очевидно, що роботодавець, з причини віддаленості педагогів під час дистанційної роботи, не може гарантувати безпеку кожного свого працівника. Таким чином призупинення дії трудового договору з безпекових причин виключно для працівників на ТОТ, і продовження дії трудового договору з працівниками на контрольованих територіях України або в інших країнах світу, є дискримінаційним за місцем проживання працівника.

Таким чином призупинення дії трудового договору у 2023/2024 навчальному році є безпідставним, оскільки за тих самих обставин при відсутності організаційних або технічних умов у 2022/2023 навчальному році позивачеві оголошувався стан простою, а за наявності організаційних та технічних умов позивач виконував свою роботу дистанційно.

Ні усної, ні письмової згоди про моє погодинне навантаження менше 18 навчальних годин на тиждень на 2023/2024 навчальний рік позивач не давав і навіть не отримував до 01.09.2023 р. повідомлень з попередженнями про зменшення навантаження. Отже наявне порушення Відповідачем ч. 5 статті 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту».

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 2136 відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Тобто розмір заробітної плати за час призупинення дії трудового договору, має значення, оскільки відшкодування саме цієї заробітної плати позивач мав би вимагати від держави, що здійснює збройну агресію проти України у судовому або іншому встановленому законом порядку. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 2136 у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. До дня видання наказу (до 01.09.2023 р.) його ніхто не попереджав про зміну умов оплати праці, пов`язану із суттєвим зменшенням навантаження: з 26 до 9 годин, отже наявне порушення відповідачем частини 4 статті 13 Закону № 2136.

Позивач зазначив, що перед поданням позовної заяви звертався до ряду державних установ з метою врегулювати спір у досудовому порядку, проте відділом освіти і науки Херсонської обласної адміністрації йому було повідомлено, що вчителі, які перебувають на тимчасово окупованій території, не в змозі гарантувати захищеність мобільного зв`язку та інтернет-покриття окупайційних провайдерів», проте, на думку позивача відділ освіти ХОДА не володіє достовірною інформацією про наявність Українських засобів зв`язку в Олешках.

Також просить поновити строк звернення до суду, оскільки пропустив його з поважних причин. А саме, під час збройної агресії проти України він, з незалежних від ньогопричин, опинився в окупації, що затрудняло своєчасну підготовку позовної заяви.. Після підриву окупантами Каховської ГЕС його помешкання було затоплене, що в подальшому заважало підготовці позовної заяви. Оскільки Цюрупинський районний суд Херсонської області не працює, то він не мав можливостей для безпосереднього звернення до цього суду. Звернення ж через персональний кабінет на сайті електронного суду потребує більше часу і технічних умов. Намагаючись врегулювати трудовий спір в досудовому порядку він витратив багато часу на звернення та очікування відповідей від посадових осіб та органів влади і профспілок. Консультуючись з Українськими юристами в телеграм-каналах, та у телефонному режимі він отримав пораду дочекатись відповіді від Херсонської обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України, а вже потім звертатись до суду. Але очікування виявились мар ними, бо цієї відповіді він досі не дочекався. Позивач подавав позовну заяву до Херсонського міського суду Херсонської області 15.11.2023 року. Отримував Ухвали суду (справа № 766/10488/23) з вказівками на помилки та наданням строку (двічі по 10 діб) для їхнього виправлення і сплати судового збору. Відповідач позбав його роботи і зарплати, то ж він не мав змоги сплатити судовий збір. Він подав Заяву до суду про зупинення провадження. Ухвала суду про повернення матеріалів позовної заяви надійшла 19 грудня.2023 року до його електронного кабінету на сайті cabinet.court.gov.ua ж. Він подавав позовну заяву до Херсонського міського суду Херсонської області (справа № 766/12643/23) розгляд якої впродовж майже 300 днів у порядку спрощеного провадження закінчився відмовою у задоволенні позовної заяви по причині неналежності відповідача. Позивач подавав апеляційну скаргу до Херсонського апеляційного суду (номер провадження 22-ц/819/450/24), який приблизно через місяць виніс рішення з відмовою в задоволенні апеляційних вимог, вказавши на можливість подання мною позовної за яви до належного відповідача.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2024 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених в ній недоліків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.01.2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився. про дату та час розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі, відзив не подано.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини та визначає механізм захисту трудових прав працівників є Кодекс законів про працю України.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Відповідно до наказу Комунального закладу «Олешківський опорний заклад освіти №4» Олешківської міської ради від 01.09.2023 року №39-к призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 з 01.09.2023 року до скасування воєнного стану або окремого наказу директора. Підставою для призупинення дії трудового договору зазначено: у зв`язку із наявністю загрози для життя та здоров`я працівника, внаслідок чого роботодавець не має можливості гарантувати безпеку останнього, відсутності можливості безпечно для життя і здоров`я працівника виконувати вказану роботу дистанційно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Освітнього омбудсмена, Державної служби України з питань праці, Міністра освіти і науки України, Уповноваженого Верховної ради України з прав людини стосовно призупинення дії трудового договору, в результаті чого, листом заступника начальника управління Н. Левенець від 10.10.2023 року Управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 було повідомлено, що директором закладу освіти прийнято рішення на підставі статті 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинити дію трудових договорів з вчителями, які перебувають на тимчасово окупованій території. Крім того, зазначеним листом було повідомлено, що вчителі, які перебувають на тимчасово окупованій території, не в змозі гарантувати захищеність мобільного зв`язку та інтернет-покриття окупаційних провайдерів, якими користуються. Виникають обставини наражання на небезпеку учнів та членів їх сімей в частині переслідувань представниками російського військового контингенту та окупаційних органів влади. Вказані обставини зумовлюють порушення вимог ст. 3 КУ, де життя та безпека людини визнається найвищими соціальними цінностями.

Таким чином, твердження позивача про те, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не містить переліку випадків, які є підставою для призупинення дії трудового договору, спростовується зазначеними доказами.

З 30.08.2024 року наказом відповідача від 19.08.2024 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників. Вказаний наказ позивач не просить скасувати.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15.03.2022 прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Частинами другою Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Відповідно до частини першої, четвертої статті 13 Закону № 2136-ІХ призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

У постановах Верховного Суду від 01.06.2023 у справі № 149/1089/22, від 06.06.2024 у справі №638/6000/22 Суд дійшов висновку, що наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон 2136-IX).

Статтею 1 Закону визначено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Зокрема у ч.1 ст. 13 Закону 2136-IX даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не у відношення всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

Таким чином встановлено, що призупинення договору з особами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, не є дискримінацією особи, а є тимчасових заходом.

Таким чином, суд вважає, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст.13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні чинники, в тому числі наявність небезпеки з боку окупаційних військ та окупаційної влади для громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території України.

При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього.

При цьому суд звертає увагу на те, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

В даному випадку тимчасово призупиняючи дію трудового договору з позивачем, роботодавець в якості такого критерію визначив - наявність загрози для життя та здоров`я працівника, внаслідок чого роботодавець не має можливості гарантувати безпеку останнього, відсутності можливості безпечно для життя і здоров`я працівника виконувати вказану роботу дистанційно, що відповідає об`єктивним реаліям відсутності можливості гарантувати безпеку працівнику, який перебуває на тимчасово окупованій території з боку роботодавця.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ щодо призупинення дії трудового договору та дії роботодавця відповідають вимогам ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним реаліям, в яких сторони опинилися в наслідок збройної російської агресії, не містить ознак дискримінації по відношенню до позивача, підтвердженням чого є матеріали справи, а отже підстави поновлення на роботі позивача у зв`язку із протиправністю наказу від 01.09.2023 року відсутні, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, то оскільки вони є похідними від вимог про поновлення на роботі, то вони також задоволенню не підлягають.

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Заслухавши доводи позивача, враховуючи його вік, рівень освіти, факт звернення до Державної служби з питань праці, відповідь надана від 16.12.2024 року через систему Електронний суд, беручи до уваги доводи позивача про поновлення строку звернення до суду, викладені у клопотання, суд вважає обґрунтованим клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи висновки суду, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 77-81,89, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити строк звернення до суду із позовною заявою.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Комунального закладу «Олешківський опорний заклад освіти №4» Олешківської міської ради (, місцезнаходження: 75100, Херсонська обл., м. Олешки, Житлоселище, б.1а) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати - відмовити .

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяІ. Ю. Зуб

Повний текст судового рішення складено 16.12.2025 року.