Номер провадження: 22-ц/813/6856/25
Справа № 509/5412/24
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений на користь його дружини ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), згідно якого на користь відповідача, заповідано все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько Позивача ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 (надалі Спадкодавець) було складено заповіт, згідно якого він заповів відповідачу все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом.

За життя батька позивачці нічого не було відомо про його наміри скласти такий заповіт і вона була впевнена, що є спадкоємицею першої черги за батьком. Позивач, вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що він не відповідає волі спадкодавця. Позивач вказує, що ОСОБА_3 не надала ОСОБА_1 копію заповіту та не повідомила обставини оформлення спадкодавцем такого заповіту, проте, з інформації, яка стала доступна позивачу, спадкодавець ніколи реально не бажав оформлення заповіту тільки на ім`я ОСОБА_3 , завжди переконував, що його дочки є його спадкоємицями. Спадкодавець повідомляв, що своїй дружині він хотів залишити лише ювелірні прикраси, які є сімейними цінностями, а все інше майно поділити справедливо між всіма спадкоємцями першої черги відповідно до вимог закону, про що він неодноразово розповідав позивачу, родичам, друзям та співробітникам.

Позивач вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, а саме, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК є підставою недійсності правочину.

07.02.2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності, в якому просить визнати право власності на нерухоме майно, яке входить до спадкової маси за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. та зареєстрованого за реєстровим номером №1159 30.08.2022 року, а саме на нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 вказує, що 19.10.2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. було видано їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на легковий автомобіль MAZDA моделі 626, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Окрім рухомого майна, за спадкоємцем було зареєстроване нерухоме майно, яке належало йому на праві приватної власності, та яке входить до спадкової маси, та на яке поширюється дія заповіту, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку із наявністю численних спорів щодо спадкового майна (справи №509/5412/24 та №509/5411/24), та у зв`язку із поданням позовної заяви ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, нотаріус протягом тривалого часу (з моменту відкриття спадкової справи 13.03.2023 року) не може видати їй Свідоцтва про право на спадщину та зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю до вирішення спору по суті.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було подано позовну заяву про визнання заповіту недійсним (справа №509/5412/24), виникли додаткові перепони, що перешкоджає отриманню нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме:нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», про визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , звернулася з апеляційними скаргами, в яких:

- ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 ,просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року у частині відмови у задоволені зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі;

- ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі,

посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 обґрунтована тим, що відмовляючи ОСОБА_1 , у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з цим вона вважається такого, що не прийняла спадщину за законом, відтак оспорюваним заповітом не порушено її прав, які підлягають захисту. Однак, судом першої інстанції було проігноровано, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі спадкодавця, оскільки за життя останній мав намір залишити все нерухому майно саме їй - ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, складення Заповіту не відповідало дійсній волі Спадкодавця, що є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та не надано йому жодної правової оцінки, а також не зазначено про наявність вказаного клопотання у тексті рішення, мотиви його неприйняття та відмови у його задоволенні.

Судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме - розглянуто справу за відсутності ОСОБА_3 та її представника адвоката Томашевського Р.М.

Щодо прав ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна вказує на те, що 06.08.2018 року було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна лотом № 290838 щодо нежитлового приміщення площею 2612 кв. м. та земельної ділянці площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049 за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 , став переможцем цих торгів та на законні підставах отримав акт та свідоцтво (реєстровий № 68) на вказане нерухоме майно. 17.08.2018 року Приватним нотаріусом Дишлевою Т.В. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 . Таким чином ОСОБА_5 , отримавши акт про проведені електронні торги, в тому числі свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, став на законних підставах власником цього майна.

Щодо чинності заповіту посилається на те, що ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» не має прямого матеріально-правового інтересу у вирішенні спору щодо заповіту в цілому, а тому його інтереси не можуть бути безпосередньо вирішені рішенням у цій справі.

Щодо безпідставності доводів про те, що ТОВ «КГ «ГБР» є законним власником об`єкту нерухомого майна, що є предметом спору зазначає що, предметом спору у даній справі №509/5412/24 за зустрічною позовною заявою є нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101. При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» стверджує, що є власником нежитлового приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 2612 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Таким чином, суд вирішив питання стосовно належності спірного майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» щодо об`єкту загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за іншою адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, який даній юридичній особі не належить. Відсутність реєстрації права власності ТОВ «ГК «ГБР» на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, підтверджується документально. Таким чином суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, встановивши, що майно загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за іншою адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_5 , на теперішній час належить ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», що стало наслідком відмови у задоволенні позовних вимог.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 09.12.2025 року о 15:00 год. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 не з`явилися.

08.12.2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_3 адвоката Блохіна М.Ю. про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) адвокат Блохін М.Ю. не має можливості бути присутнім під час даного судового засідання у зв`язку з тим, що перебуває на лікарняному з 08.12.2025 року по 12.12.2025 року, що підтверджується Інформаційною довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» ОМР (медичний висновок 1111-73ВХ-МК3Т-7М5А) від 08.12.2025 року.

Присутній у судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Савін Сергій Олександрович підтримав доводи своєї апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 просив відмовити.

В судовому засіданні представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» адвокат Халдай Ілля Віталійович заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Проаналізувавши подане клопотання про відкладення, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, як належним чином не обґрунтованого, оскільки з поданої інформаційної довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» ОМР, не вбачається можливим ідентифікувати належність цієї довідки адвокату Блохін М.Ю., оскільки відомостей щодо такого пацієнта, в ній не зазначено. Крім того, в клопотанні не міститься обґрунтування неможливості адвоката Блохіна М.Ю. взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначеного на 09.12.2025 року о 15:00 год.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що оскільки явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», суд першої інстанції виходив з того, що:

- враховуючи те, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини, вона вважається такою, що не прийняла спадщину за законом, відтак оспорюваним заповітом не порушено її прав, які підлягають захисту;

- враховуючи те, що судовими рішеннями у цивільних справах № 520/548/18, № 947/7844/22, № 947/28022/20 встановлено, що саме ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» є законним власником нежитлового приміщення, загальною площею 2612,0 кв. м, розташованого на АДРЕСА_2 , суд дійшов висновку, що спірне приміщення не входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , відтак у позивача за зустрічним позовом відсутнє порушене право, яке підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступні обставини.

30.08.2022 року ОСОБА_5 склав заповіт наступного змісту: «Я, ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Чухово Логотинського району Брестської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що дію добровільно та перебуваю при здоровому глузді та ясній пам`яті, володію українською мовою та розумію значення своїх дій, на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження:- все моє майно (в тому числі рухоме, нерухоме, майнові права, грошові кошти та інше), яке на день моєї смерті буде мені належати, яким би воно не було та де б воно не знаходилось, я заповідаю ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

13.03.2023 року ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. заяву про прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_5

13.03.2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за заявою дружини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрила спадкову справу № 6/2023.

19.10.2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. видала ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на автомобіль типу легковий сєдан, марка MAZDA моделі 626, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого МРЕВ-1 ДАІ ГУ-УМВС України в Одеській області 23.11.2004 року.

13.03.2024 року, тобто з пропуском строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. заяву про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_5 .

Листом від 14.03.2024 року № 63/02-14 «Щодо відмови у праві спадкування за законом» приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. повідомила ОСОБА_1 , що під час відкриття спадкової справи до майна спадкодавця за даними спадкового реєстру виявлено заповіт, згідно з яким померлий все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, що буде належати йому за законом на день його смерті, а також все те, на що він матиме право за законом, заповів не на Вашу користь, а не користь іншої особи. Із поданих Вами документів Ви не відноситеся до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку згідно статті 1241 Цивільного кодексу України.

Судом також встановлено, що на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа № 509/5411/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алли Борисівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», про поновлення строку на прийняття спадщини.

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 20 січня 2021 року в справі № 752/11156/18-ц, від 13 лютого 2025 року в справі № 309/4235/21.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1271 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

13.03.2024 року, тобто з пропуском строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. заяву про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_5 .

Наведені обставини цілком підтверджують, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подала заяву про прийняття спадщини, а отже, не має права на цю спадщину, і відтак, оспорюваним заповітом на даний час не порушено її прав, які підлягають захисту.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на визначення в судовому порядку додаткового строку на подання такої заяви.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа № 509/5411/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алли Борисівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», про поновлення строку на прийняття спадщини.

На час винесення даної постанови апеляційного суду, рішення суду ще не прийнято.

Таким чином, оскільки судовим рішенням у справі № 509/5411/24 не вирішено питання щодо поновлення строку на прийняття спадщини, звернення до суду з цим позовом, є передчасним, оскільки на даний момент, оспорюваним заповітом не зачіпаються її права та законні інтереси.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі спадкодавця, оскільки за життя останній мав намір залишити все нерухому майно саме їй - ОСОБА_1 , у зв`язку з цим, складення Заповіту не відповідало дійсній волі Спадкодавця, що є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду, оскільки за обставин цієї справи, оспорюваним заповітом на даний час не порушено права ОСОБА_1 , які підлягають захисту.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» про визнання права власності, апеляційним суд виходить з наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Предметом зустрічного позову є визначення права власності на нежитлове приміщення загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з врахуванням судом першої інстанції преюдиційних фактів викладених у судових рішеннях у цивільних справах № 520/548/18, № 947/7844/22, № 947/28022/20 стосовно вищевказаного майна, а саме:

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.11.2020 року у цивільній справі № 520/548/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 року, витребувано у ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні бізнес Рішення» нежитлове приміщення, загальною площею 2612, 0 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В задоволенні позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні бізнес Рішення» про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання права власності на нежитлове приміщення та земельну ділянку, площею 0, 1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.11.2020 року у цивільній справі № 520/548/18 встановлені наступні обставини:

«07 жовтня 2011 року між ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху та підвалу вбудованого у багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 2 612,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 7-8).

Право власності на зазначене нежитлове приміщення першого поверху та підвалу було зареєстровано за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» 09 листопада 2011 року, реєстраційний номер 6337008 (т. 1, а. с. 29).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017року у справі №520/15970/16-ц за позовом ОСОБА_7 ,ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про витребування майна позов задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на користь ТОВ «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м, розташоване по АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 104-106).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлове приміщення,загальною площею 2 612 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , 24 лютого 2017 року зареєстровано державним реєстратором Тулба О. О. КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Одеської області за ОСОБА_7 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 34022008) від 24 лютого 2017 року. Підставою виникнення права власності ОСОБА_7 зазначено: ліквідаційний баланс, серія та номер: б/н, виданий 22 лютого 2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний»; акт приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 22 лютого 2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний»; протокол загальних зборів засновників, серія та номер: б/н, виданий 22 лютого 2017 року ТОВ «Торговий центр «Південний».

03 березня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_8 нежитлове приміщення, ще розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке у цілому складається з нежилих приміщень загальною площею 2 612 кв. м, які розташовані на земельній ділянці,площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що відчужується одночасно із земельною ділянкою (т. 1, а. с. 76-77).

03 березня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_8 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1400 га. кадастровий номер :31:002:0049 (т. 1,а. с. 78-79).

13 грудня 2017 року між ОСОБА_8 та торговою компанією «Алмі» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав у власність торговій компанії «Алмі» нежитлове приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та складається з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу, вбудованого у багатоквартирний житловий будинок (т. 2, а. с. 16-18).

13 грудня 2017 року між ОСОБА_8 та торговою компанією «Алмі» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_8 передав у власність торговій компанії «Алмі» земельну ділянку,площею 0,14 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :31:002:0049 (т. 2, а. с. 20-22).

Право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м, шо знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстроване за торговою компанією «Алмі» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23902743 (т. 2, а. с. 19).

Право власності на вищевказану земельну ділянку також було зареєстроване за торговою компанією «Алмі» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23902803 (т. 2, а. с. 22-23).

Вищевказані нежитлові приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м, та земельна ділянка, загальною площею 0,14 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , були передані в іпотеку ПАТ АБ «Південний» в рахунок забезпечення виконання зобов`язань торгової компанії «Алмі», які виникли на підставі кредитного договору від 12 грудня 2017 року № АС2017-04949 та всіх додаткових угод до нього, що підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. 13 грудня 2017 року, зареєстрованим у реєстрі за № 6829 (т. 2, а. с. 24-28).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року у справі № 520/15970/16-ц рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_7 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого, майна, витребування майна відмовлено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у частині позовних вимог ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна скасовано. Провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Торговий центр «Південний» до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»,ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна закрито(т. 1, а. с. 199-209).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 520/15970/16-ц (провадження № 14-415цс18) постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року залишено без змін.

16 травня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. видано виконавчий напис № 2162 про звернення стягнення на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

06 серпня 2018 року відбулися електронні торги, в результаті яких ОСОБА_5 придбав об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, площею 2612. кв. м, а також земельну ділянку,площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049,за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер лота № 290838, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 350042 (т. 2, а. с. 106-107).

Вказаний об`єкт нерухомого майна було придбано ОСОБА_5 за ціною 34 633 787,39 грн., розрахунок за об`єкт нерухомого майна було здійснено у повному обсязі згідно протоколу № 350042, що підтверджується копіями платіжних доручень від 08 серпня 2018 року №02 та №03 (т.2, а. с. 108-109).

14 серпня 2018 року на підставі протоколу № 350042 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д. Є. видано акт № 56504979 про реалізацію предмета іпотеки (т. 2, а. с. 110-112).

17 серпня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. ОСОБА_5 було видано свідоцтво про те, що йому на праві власності належить майно, що складається з нежитлового приміщення, загальною площею 2 612,0 кв. м та земельної ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_2 . Зазначене свідоцтво зареєстровано у реєстрі за № 68 (т. 2, а. с. 113).

На підставі зазначеного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 , було зареєстроване за ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 серпня 2018 року, номер запису про право власності 27541542 (т. 2, а. с. 114).

22 серпня 2018 року нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, та земельна ділянка, площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049, за адресою: АДРЕСА_2 , були передані в іпотеку ПАТ «Банк Восток» з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 22 серпня 2018 року №ОК2018-0443 (т. 2, а. с. 117-118).

04 вересня 2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Никифоровим В. О. було зареєстровано право власності за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м, розташоване по АДРЕСА_2 на підставі постанови Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, якою було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року у справі № 520/15970/16-ц.

11 вересня 2018 року за ОСОБА_5 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 115, виданого 11 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В., взамін зіпсованого свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. від 17 серпня 2018 року за реєстровим № 68, повторно було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 , номер запису про право власності№27861345(т. 2, а. с. 168).».

Постанова Одеського апеляційного суду від 17.11.2020 року у цивільній справі № 520/548/18 мотивована наступним:

«Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17 січня 2018 року у справі забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне приміщення та встановлено заборону ТК «Алмі» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, вчиняти дії щодо вселення, виселення будь-яких осіб у нежитлове приміщення.

06 серпня 2018 року відбулися електронні торги, в результаті яких ОСОБА_5 придбав об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, відтак електронні торги відбулися під час дії заходів забезпечення позову.

Крім того, після ухвалення заочного рішення, яким майно витребувано на користь ТОВ «Торговий центр «Південний», за період з лютого 2017 року спірне майно до грудня 2017 року двічі було предметом купівлі - продажу, договір купівлі - продажу ТК «Алмі» був укладений одночасно з договором іпотеки 13.12.2017, та майно до спливу строку виконання кредитного договору реалізовано через процедуру електронних торгів, незважаючи на довгостроковий бізнес - план інвестиційного проекту ТОВ ТК «Алмі» від 07.12.2017 (а.с.163-184 т.1), що свідчить про зміну кількох власників у короткочасний період.

При цьому, як видно з матеріалів справи, конфлікт між учасниками відносин відбувався не лише в межах порушеної цивільної справи, нежитлове приміщення, перебуваючи спочатку в оренді, а згодом під охороною за договором, укладеним ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» з ТОВ «Самсон-Групп-06» (а. с. 129-134,т.2), не перебувало у вільному для продажу доступі, що піддає сумніву можливість кожним з набувачів отримати про нього відомості як об`єкт продажу, вільний від будь - яких обтяжень та спорів.

Спірне майно має економічно вигідне розташування, до певного часу було загальновідомим магазином мережі «Фокстрот» (а. с. 135-13 8,т.2), відтак не може вважатися посереднім або малоцінним об`єктом нерухомого майна, щодо долі якого неможна отримати відомості з загальнодоступних джерел або докладатися на відповідальність третіх осіб, враховуючи вартість, за яку воно придбане з торгів - 34633787,39 грн.

Інформація з Державного реєстру заборон та відчужень може бути перевірена, відтак могла бути перевірена ОСОБА_5 . При цьому підтвердженням обізнаності ОСОБА_5 про можливість пошуку та отримання інформації з загальнодоступних реєстрів є скарга ОСОБА_5 до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (а. с. 122-123,т.2) та підтвердженням існування навичок користування ЄДРСР є зміст позовної заяви, в якій він посилається на те, що саме звідти дізнався про судовий спір щодо приміщення (а. с. 103-105,т.2).

Більш того, набуття майна ОСОБА_5 відбулося під час порушеної цивільної справи за позовом ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення».

Надаючи оцінку доводам про відсутність ознак добросовісності через представництво інтересів ТК «Алмі» та ОСОБА_9 одним представником ОСОБА_10 , суд виходить з того, що сам по собі такий факт безумовним доказом не є, враховуючи видачу довіреності на представництво після отримання права власності на майно ОСОБА_9 .

Водночас вбачаються обставини, які не можуть залишатися поза увагою суду, і у сукупності з іншими ознаками процесуальної поведінки сторін, є аргументами на користь таких доводів.

Обґрунтовуючи випадковість та неминучість представництва інтересів ОСОБА_5 адвокатом Рогозним ГМ., останній пояснював, що у вересні 2018 року він здійснював доступ до об`єкта нерухомості, до якого його супроводжував представник попереднього власника цього майна, однак під час перебування на об`єкті мали місце дії третіх осіб, що перешкоджали доступу новому власнику. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 на той час не мав у кого отримати правову допомогу, за погодженням з попереднім власником майна ТОВ «Алмі» він скористався правовою допомогою їх представника адвоката Рогозного І.М., і надання ОСОБА_10 правової допомоги ОСОБА_5 було викликане тим, що останній був уповноважений попереднім власником об`єкта нерухомості на організацію передачі майна від ТОВ «Алмі» новому власнику (а.с.83 т.6).

В той же час процедура реалізації державною установою в порядку електронних торгів майна боржника не передбачає жодних дій попереднього власника щодо наступного набувача майна., виходячи з того, що з часу примусового звернення стягнення будь-яка воля попереднього власника майна виключається.

Проведена неупереджено та на конкурентних засадах процедура придбання майна не передбачає знайомство боржника, майно якого реалізується з торгів, з набувачем майна.

Існування осіб, які перешкоджали доступу до приміщення, що видно з заяви ОСОБА_10 до правоохоронних органів, є підтвердженням відсутності до нього доступу з боку як попереднього власника-боржника, так і наступного набувача майна.

Викладене спростовує доводи про добросовісність ОСОБА_5 як набувача майна та можливість покладання ляше на державу відповідальності за продаж майна, обтяженого спором.

Оскільки добросовісність набувача не підтверджена, не застосовуються гарантії захисту, визначені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то з огляду на такі обставини відсутні обмеження для витребування майна.

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року у справі № 520/15970/1 б-ц, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого2017 року, яким у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» було витребувано на користь ТОВ «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м. що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі за ОСОБА_7 було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв. м. що знаходиться по АДРЕСА_2 . Отже, ОСОБА_7 не набула у встановленому законом порядку право власності на нежитлове приміщення, а реєстрація права власності на нерухоме майно відбулась у зв`язку із винесенням Київським районним судом м. Одеси рішення від 07 лютого 2017 року, яке в подальшому було скасоване постановою суду апеляційної інстанції.

Спірне нежитлове приміщення набуто у власність ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 2011 року і того ж дня внесено у реєстр запис №2039 щодо права власності, правомірність якого не оспорено.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В цій частині висновки судів при попередньому розгляді справи про те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасовано, тобто за відсутності волі власника, визнано касаційною інстанцією такими, що ухвалені із дотриманням вимог закону.

При цьому доводи про те, що право власності ОСОБА_11 було набуте не на підставі скасованого в подальшому заочного рішення, а на підставі ліквідаційного балансу, виданого 22 лютого 2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний», акту приймання-передачі, виданого 22 лютого 2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний», протоколу загальних зборів засновників, виданого 22 лютого 2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний», на суть виниклих відносин не впливає, оскільки дії ТОВ мали місце 22 лютого 2017 року, тобто після ухвалення заочного рішення, а до того питання набуття права ОСОБА_7 не вирішувалося.

Єдиним засновником ТОВ «Торговий центр «Південний» станом на 07.02.2017 була ОСОБА_7 , а також керівником та ліквідатором юридичної особи.

Встановлено, що з часу реєстрації права власності за ОСОБА_7 набула ознак недійсності реєстрація права на приміщення ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», а тому у сукупності всі ці обставини є окремим підтвердженням факту вибуття майна з володіння позивача поза його волею.

Суд першої інстанції на значені обставини увагу не звернув, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Щодо доводів про унеможливлення витребування майна, оскільки право власності на земельну ділянку належить іншій особі.

Встановлено, що ОСОБА_7 була власникам земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, яка в подальшому стала предметом купівлі-продажу наступними набувачами майна.

Проте, зазначена ділянка не є предметом спору та об`єктом витребування, питання її долі є похідним від долі майна, яке на ній розташоване, а тому підлягає вирішенню за допомогою інших способів захисту прав і не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів про припинення існування спірного майна внаслідок набуття ОСОБА_3 права на частину майна на підставі договору про поділ майна подружжя.

У якості третьої особи, яка заявляє вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 звернувся до суду 10 вересня 2018 року, відтак з того часу обізнаний про існування та рух справи.

Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 скасоване рішення апеляційного суду,яким були задоволені вимоги ОСОБА_5 , тому з цього часу були доступними правові висновки у справі а також зрозумілими обставини, які підлягали з`ясуванню судом при новому апеляційному розгляді справу призначено до розгляду 26.11.2019 вперше.

Лише 26.02.2020 між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_3 укладений договір про поділ майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О., за реєстром №99, в результаті чого зареєстровано два нових об`єкти нерухомості: нежитлове приміщення 2057,6 кв. м., що належить ОСОБА_5 та нежитлове приміщення 535 6 кв. м. що належить ОСОБА_3 .

При цьому за доводами самого ОСОБА_5 спірне майно є цілісним вбудовано -прибудованим приміщенням, та з матеріалів справи видно, що до спору нежитлове приміщення складається з підвалу та приміщення першого поверху, має єдиний вхід.

Викладене надає підстави для висновку про те, що усвідомлюючи правовий статус спірного майна, під час існування щодо нього спору, без наведення логічного обґрунтування доцільності поділу, при унеможливленні окремого використання його частин в силу особливостей розташування, змінено статус та власника майна.

При цьому суд бере до уваги те, що співвласником майна стала не безстороння особа, а саме дружина ОСОБА_3 , і докази про реалізацію договору про поділ майна фактично відсутні.

Отже, судовому захисту підлягає законне право та законний інтерес, проте право, набуте ОСОБА_3 у вищезгаданий спосіб, не має ознак законного набуття прав, як прав похідних від прав недобросовісного набувача, до того ж набутого під час судового спору, в якому суб`єктний склад учасників справи змінений на стадії апеляційного розгляду справи, в той час як законність та обґрунтованість рішення перевіряється на час вирішення спору судом першої інстанції, атому не може бути підставою відмови в задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, судом неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до її неправильного вирішення, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення вимог ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» з мотивів та підстав, викладених вище.

Відповідно вимоги ОСОБА_5 слід вважати безпідставними, тому у їх задоволенні слід відмовити.».

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглядаючи справу № 947/7844/22 у постанові від 02.10.2024 року встановив, що право власності ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» на нежитлове приміщення загальною площею 2612,0 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 жовтня 2011 року та постановою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року в справі № 520/548/18.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2024 року у цивільній справі № 947/28022/20 визнано недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 26 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О. та зареєстрований в реєстрі за № 99; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення від 03 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_12 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І. О., зареєстрований в реєстрі за № 102; визнано недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Восток» та ОСОБА_5 , № запису 35797601; визнано недійсним договір іпотеки нежитлового приміщення від 04 березня 2020 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Восток» та ОСОБА_3 , № запису 35798581.

Постанова Одеського апеляційного суду від 19.09.2024 року у цивільній справі № 947/28022/20 мотивована тим, що саме ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» є законним власником нежитлового приміщення, загальною площею 2612,0 кв. м, розташованого на АДРЕСА_2 , а хронологія судових процесів свідчить про намагання позивача відновити свої порушені права на спірний об`єкт нерухомості, оскільки інші учасники спірних правовідносин створювали юридичні та технічні перешкоди в реалізації його прав. Укладаючи договір про поділ спільного майна подружжя дії відповідачів були направлені на уникнення витребування спірного нежитлового приміщення на користь законного власника, яким є ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» або ж утруднення виконання рішення суду за результатами розгляду справи №520/548/18, а отже спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені його укладенням, у зв`язку з чим не відповідає вимогам ст.ст. 202 та 203 ЦК України. Крім того, у постанові Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року (справа №520/548/18) апеляційний суд визнав вимоги ОСОБА_5 безпідставними, а тому відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 щодо до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні бізнес Рішення» про усунення перешкод в здійсненні права власності, визнання права власності на нежитлове приміщення та земельну ділянку, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . А отже і розпоряджатися земельною ділянкою при укладенні договору про поділ майна подружжя ОСОБА_5 підстав також не мав. Таким чином, вимога позивача щодо визнання договору про поділ спільного майна подружжя недійсним підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки оспорювані правочини перешкоджають реалізації прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном, та були вчинені на підставі договору про поділ спільного майна подружжя задля уникнення витребування спірного нежитлового приміщення на користь законного власника, що визнається судом недійсним з урахуванням вищевикладених мотивів, то похідні вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та нежитлового приміщення, а також договорів іпотеки, підлягають задоволенню, так як відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями встановлено, що саме ТОВ «Група Компаній «Глобальні бізнес рішення» є законним власником нежитлового приміщення, загальною площею 2612,0 кв. м, розташованого на АДРЕСА_2 , та обґрунтовано суд першої інстанції дійшов до висновку, що спірне приміщення не входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , відтак у позивача за зустрічним позовом відсутнє порушене право, яке підлягає захисту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції проігноровано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та не надано йому жодної правової оцінки, апеляційний суд зазначає, що такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме журналом судового засідання від 18.06.2025 року, де судом на місці ухвалено, відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме - розглянуто справу за відсутності ОСОБА_3 та її представника адвоката Томашевського Р.М. є безпідставні.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи (див., зокрема постанови Верховного Суду від 04 вересня 2025 року у справі № 729/893/24, від 31 липня 2025 року у справі № 522/3657/22, від 17 липня 2025 року у справі № 554/249/23, від 25 червня 2025 року у справі № 496/5051/19, від 15 травня 2025 року у справі № 136/660/18, від 25 листопада 2024 року у справі № 138/1593/18, від 02 жовтня 2024 року у справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року у справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року у справі № 496/5051/19 та ін.)

Досліджуючи матеріали справи, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_3 та її представник адвокат Томашевський Р.М. за час знаходження справи в суді першої інстанції були належним чином сповіщенні про дату, час та місце розгляду кожного судового засідання в тому числі на час ухвалення оскаржуваного рішення. Розгляд клопотань про відкладення відноситься до дискреційних повноважень суду і не може слугувати підставою для скасування судового рішення, за умови належного повідомлення сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 , отримавши акт про проведені електронні торги, в тому числі свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, став на законних підставах власником цього майна, а також що суд вирішив питання стосовно належності спірного майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» щодо об`єкту загальною площею 2057,6 кв. м., яке знаходиться за іншою адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, який даній юридичній особі не належить, спростовуються змістом судових рішень у цивільних справах № 520/548/18, № 947/7844/22, № 947/28022/20, які наведені у цій постанові.

Інші доводи апеляційних скарг зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 26.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова