Справа №: 398/135/25
провадження №: 2/398/1105/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" грудня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Москалик В. В.,

з участю секретаря судового засідання Ситник І. О.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Шило А.О.,

представника ОСОБА_2 адвоката Загороднього І. В. в режимі відеоконференції,

представника ОСОБА_2 адвоката Петрука Я.А. в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того позивач просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 3 255,10 грн, витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн та зі сплати вартості проведення оцінки квартири в сумі 2 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2024 у справі № 398/1355/24, яке набрало законної сили, розірвано шлюб, укладений між сторонами 26.03.2008, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (актовий запис № 99). Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.11.2024 у справі № 398/1976/24, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , за місцем реєстрації його батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перебування у шлюбі подружжя за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 05.12.2017 придбало трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м. За умовами п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири до підписання цього договору продавець ознайомився із заявою покупця ОСОБА_1 , в якій він надає згоду на купівлю зазначеної вище квартири, підпис на заяві нотаріально засвідчений. Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки, проведеної ТОВ «Експертбюро+» від 27.12.2024 вартість квартири становить 651 020,00 грн. Під час розлучення сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, однак позивач вважає, що частки майна дружини і чоловіка є рівними. Посилаючись на положення ст. ст. 60, 61 63, 68, 69 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач зазначає, що спірна квартира була придбана під час зареєстрованого шлюбу подружжя, тобто є спільним сумісним майном, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу спірне майно не спростована, а отже позивачу, як і відповідачу, належить право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Ухвалою суду від 27.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

07.02.2025 до суду від ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності подружжя на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюб між подружжям, укладений 26.03.2008, було розірвано в судовому порядку 18.04.2024. Спірна квартира була придбана ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2017, право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 05.12.2017. Зазначена квартира придбана не за спільні сумісні кошти подружжя, а за особисті кошти ОСОБА_2 , які вона отримала в подарунок від своїх батьків з умови, що кошти даруються саме їй особисто для придбання спірної квартири. Обставини отримання ОСОБА_2 в подарунок коштів та їх використання для придбання спірної квартири відомі колишньому чоловіку ОСОБА_1 та підтверджуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Презумпція спільного права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно не є безумовною та може бути спростована стороною, яка заперечує спільну власність, шляхом подання позову про визнання такого майна особистою приватною власністю, підтвердивши таким чином поширення на це майно іншого правового режиму права особистої приватної власності. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Посилається на відповідну судову практику, зокрема на постанови Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-801цс16, від 07.09.24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, постанови Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 703/2284/19, від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21, від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц, від 05.08.2020 у справі № 682/2493/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц. Фактичні обставини отримання ОСОБА_2 коштів на придбання спірної квартири як подарунок їй особисто від її батьків свідчать, що ці кошти є її особистою приватною власністю, оскільки хоч і отримані нею за час шлюбу, але не є результатом спільної праці та ведення спільного господарства із колишнім чоловіком ОСОБА_1 , а отже, спірна квартира є її особистою приватною власністю, не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між колишнім подружжям.

Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

23.06.2025 від представника ОСОБА_2 адвоката Загороднього І.В. надійшло клопотання про відшкодування ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 понесених нею в цій цивільній справі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн, надану адвокатом Загороднім І.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.01.2025 № 01/25, оскільки згідно зі звітом про витрачений час на надання правничої допомоги від 20.06.2025, актом про надання правничої допомоги від 20.06.2025 загальна вартість послуг (гонорару) з правничої допомоги, наданих адвокатом, складає 21 000,00 грн.

23.06.2025 від представника ОСОБА_2 адвоката Петрука Я.А. надійшло клопотання про відшкодування ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 понесених нею в цій цивільній справі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн, надану адвокатом Петруком Я.А. на підставі договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025, оскільки згідно зі звітом про витрачений час на надання правничої допомоги від 20.06.2025, актом про надання правничої допомоги від 20.06.2025 загальна вартість послуг (гонорару) з правничої допомоги, наданих адвокатом, складає 6 000,00 грн.

22.10.2025 від представника ОСОБА_2 адвоката Петрука Я.А. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що за результатами судових засідань від 14.05.2025 та 15.09.2025, проведених у цій справі, вважає, що презумпція спільного майна подружжя спростована відповідними доказами, що підтверджують фактичні обставини отримання ОСОБА_2 коштів на придбання спірної квартири як подарунок їй особисто від її батьків та свідчать, що ці кошти є її особистою приватною власністю, оскільки хоч і отримані нею за час шлюбу, але не є результатом спільної правці та ведення спільного господарства із колишнім чоловіком, а тому спірна квартира є її особистою приватною власністю, не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між колишнім подружжям. Представник посилається на те, що подружжя не мало власного житла і тому восени 2017 року батьки ОСОБА_2 запропонували їй придбати житло орієнтовною вартістю 4000 доларів США, які вони їй подарують, оскільки подружжя не мало спільних накопичених коштів, всі зароблені кошти витрачалися на щоденні життєві потреби, яких нерідко не вистачало. В жовтні 2017 року ОСОБА_2 разом з чоловіком та дітьми поїхали до батьків в с. Семенасте Новоукраїнського району, де батьки ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_1 подарували їй 4000 доларів США для купівлі житла. Спочатку ОСОБА_2 шукала будинок, але за такі кошти будинок, який би не потребував капітального ремонту, неможливо було знайти, тому вона почала шукати квартиру, в результаті чого знайшла квартиру за 6000 доларів США, про що повідомила своїх батьків, які погодили купівлю цієї квартири та пообіцяли до раніше подарованих 4000 доларів США подарувати ще 2000 доларів США.У зв`язку з цим ОСОБА_2 придбала квартиру за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 за 6000 доларів США, з яких 4000 доларів США сплачуються в день оформлення договору, а інші 2000 долів США через пів року. За таких обставин, право власності на квартиру було юридично оформлено на ОСОБА_2 , оскільки квартиру нею придбано виключно за рахунок коштів, подарованих їй її батьками, які відповідно до ст. 57 СК України є особистими коштами ОСОБА_2 . В кінці травня на початку червня 2018 року ОСОБА_2 виплатила колишньому власнику квартири залишок в сумі 2000 доларів США, які їй подарував батько ОСОБА_5 , позичивши у ОСОБА_10 . Про ці обставини відомо допитаним у судовому засіданні свідкам, які підтвердили обставини купівлі квартири за особисті кошти ОСОБА_2 та джерело їхнього походження. Ці покази є належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються справи та свідки повідомили про ті обставини, які вони особисто бачили та були безпосередніми їхніми учасниками, а саме свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 особисто дарували донці ОСОБА_2 кошти на купівлю квартири, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 позичали 2000 доларів США для купівлі квартири, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 хоч не були свідками передачі коштів, але пояснювали про обставини сімейного життя подружжя, необхідність купівлі квартири, джерело походження коштів на придбання квартири саме ОСОБА_2 . Натомість показання свідка ОСОБА_12 про наявність у ОСОБА_1 75 000,00 грн збережень, в яких не повідомила про джерело своєї обізнаності, та показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про подаровані ОСОБА_1 кошти іншими особами, а саме: дідом в 2012 році приблизно 4500 доларів США, бабою в 2017 році 10 000,00 грн, матір`ю 300 доларів США, коли не були присутніми при передачі цих коштів ОСОБА_1 , а про це, як вони стверджують, їм стало відомо із слів інших осіб, не допитаних в якості свідків у цій справі, не можуть бути допустимими відповідно до положень ст. 90 ЦПК України. Крім того, викликають сумніви в дійсній обізнаності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в наявності збережень та достатніх доходів для придбання квартири за кошти ОСОБА_1 , оскільки, як повідомила свідок ОСОБА_12 , вона на момент купівлі квартири не спілкувалася ОСОБА_1 у зв`язку з конфліктом, що виник у 2017 році щодо спадкування гаражу. Щодо поданих ОСОБА_1 письмових доказів зазначає, що із довідки про грошове забезпечення за 2016-2017 роки вбачається, що дохід ОСОБА_1 за 16 місяців склав 126 048,37 грн, що приблизно складає 7 900,00 грн на місяць, що не є достатнім доходом для сім`ї з двох дорослих та двох дітей, які проживають в орендованому житлі, тим більш для відкладання коштів; згідно із роздруківками з Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за період з 2008 року до 2015 року та в 2018 році у ОСОБА_1 відсутні доходи, у 2016 році працював останні 7 місяців, у 2017 році працював перших 4 місяці, що ставить під сумнів достовірність попередньої довідки про грошове забезпечення за 2016-2017 роки; роздруківки з кредитної карти за 2018-2019 роки свідчать про те, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, мета використання кредитних коштів незрозуміла, що підтверджує твердження свідків про недостатність коштів на утримання сім`ї. Отже, надані ОСОБА_1 письмові докази не підтверджують наявності заощаджень для придбання квартири, а навпаки, підтверджують дохід, якого не вистачало на утримання сім`ї, а отримання кредиту підтверджує необхідність залучення додаткових коштів на утримання сім`ї.

23.10.2025 від ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що у родини ніколи не було заощаджень, ОСОБА_1 завжди оформлював кредити на життєві потреби, дід ОСОБА_1 у 2013 році давав грошові кошти, за рахунок яких було погашено кредит, а також придбано автомобіль ВАЗ-2101, 1971 року випуску, на ремонт якого ОСОБА_1 знову взяв кредит. Заробітної плати ОСОБА_1 не вистачало на утримання сім`ї та оплату житла, тому ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, в 2016 році заборгованість за кредитом становила 55 000,00 грн. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звільнився з армії, зв`язку з відсутністю коштів родина з початку 2017 року проживала у батьків ОСОБА_2 , з червня 2017 року в квартирі матері ОСОБА_1 . В жовтні 2017 року, коли вони приїхали в с. Семенасте Новоукраїнського району до батьків ОСОБА_2 , її батьки в присутності ОСОБА_1 подарували ОСОБА_2 4000 доларів для купівлі житла. В листопаді 2017 року ОСОБА_2 знайшла оголошення про продаж квартири за 6000 доларів США, порадилася з батьками і домовилася з продавцями про відстрочку на сплату 2000 доларів США, які були виплачені за рахунок позичених батьком у дядька ОСОБА_10 коштів в розмірі 2000 доларів США. ОСОБА_1 завжди визнавав, що квартира придбана за кошти батьків ОСОБА_2 і він не має жодного відношення до цієї квартири. Щодо дарування грошових коштів матір`ю та бабою ОСОБА_1 у 2017 році, то це не відповідає дійсності, оскільки через те, що у баби було декілька інсультів, гроші витрачалися на її лікування. Подружжя ніколи не мало заощаджень, тим більше на придбання квартири, заборгованість за кредитами постійно збільшувалася і в червні-липні 2022 року складала близько 220 000,00 грн. Отже, спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між колишнім подружжям.

У судовому засіданні 26.12.2025 представник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала первісну позовну заяву, просила її задовольнити з підстав, викладених в позові, проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечила, просила відмовити в його задоволенні, оскільки вважає показання свідків в підтвердження дарування грошових коштів батьками ОСОБА_2 неналежними доказами, дарування валютних цінностей має бути оформлено нотарально і підтверджуватися письмовими доказами. За таких обставин вважає, що спірна квартира не є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки придбана в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти.

Представники ОСОБА_2 у судовому засіданні 26.12.2025 підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити з підстав, викладених в зазначеному позові та додаткових поясненнях, заперечили проти позовних вимог ОСОБА_1 , просили відмовити в їх задоволенні, оскільки матеріали справи містять достатні докази того, що у ОСОБА_1 на момент придбання спірної квартири не було доходів, за які могла бути придбана зазначена квартира, а також свідки підтвердили дарування ОСОБА_2 її батьками грошових коштів в загальній сумі 6000 доларів США на придбання цієї квартири, а також фінансову неспроможність подружжя за власні кошти купити житло для сім`ї, обставини придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_2 доведені, тому підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання права особистої приватної власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відовідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 344/5528/22 (провадження № 61-2003св23).

Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що згідно з рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2024 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.03.2008 до 21.05.05.2024.

В період шлюбу ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м.

Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 49 900,00 грн, які продавець отримав в повному обсязі від покупця до підписання цього договору (п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017).

Згідно з п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 до підписання цього договору продавець ознайомився із заявою чоловіка покупця ОСОБА_1 , в якій він надає свою згоду на купівлю зазначеної вище квартири. Підпис на заяві засвідчений Олександрійською міською державною нотаріальною конторою № 1 від 05.12.2017 за реєстром № 3-787, яка зберігається в її справах.

Договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 нотаріально посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 Москаленко Я.М.05.12.2017 та зареєстровано в реєстрі за № 3-788.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106320142 від 05.12.2017 за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з наданою до матеріалів справи довідкою про грошове забезпечення за 2016-2017 років, виданою ВЧ НОМЕР_1 загальна сума доходу ОСОБА_1 за період лютий 2016 року - квітень 2017 року склала 126 048,37 грн.

Згідно з довідкою від 04.12.2023 форми ОК-5, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, дохід ОСОБА_1 склав: у 2016 році - 59 069,35 грн, у 2017 році - 39 444,15 грн, у 2018 році - немає даних.

Також сторони не заперечують та в матеріалах справи наявні докази отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, в тому числі в спірний період.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_2 , надав показання, згідно з якими подружжя Пославських не мало власного житла та коштів на його придбання, тому вони з дружиною ОСОБА_6 вирішили подарувати донці грошові кошти в сумі 4000 доларів США на придбання житла, грошові кошти були передані ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_1 у жовтні 2017 року. Після пошуку житла ОСОБА_2 повідомила батьків про те, що має намір придбати квартиру в м. Олександрії, однак квартира коштує 6000 доларів США. Батьки пообіцяли знайти кошти на купівлю квартири, однак у них не було власних коштів, тому вони позичили 2000 доларів США у ОСОБА_10 чоловіка сестри дружини ОСОБА_11 , які віддали дочці ОСОБА_2 в кінці травня 2018 року. Одночасно свідок ОСОБА_5 пояснив, що дочці ОСОБА_2 передавалися грошові кошти частинами, по 200-300 доларів, суми точно не пам`ятає, позичив 2000 доларів США у ОСОБА_10 , коли необхідно було віддати остаточну суму 1400 або 1600 доларів США, точно не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , надала показання, що вони з чоловіком ОСОБА_6 вирішили подарувати донці ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000 доларів, оскільки подружжя Пославських не мало власного житла та коштів на його придбання, ці кошти були передані дочці ОСОБА_2 в жовтні 2017 року, але цих коштів не вистачало на купівлю квартири, яку знайшла дочка, тому навесні 2018 року вони позичили 2000 доларів США у чоловіка сестри ОСОБА_10 , гроші були передані дочці ОСОБА_2 однією сумою купюрами по 100 доларів США. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири батьки не були присутні.

Свідок ОСОБА_11 , яка є рідною тіткою ОСОБА_2 надала показання, що про придбання квартири ОСОБА_2 за 6000 доларів США за рахунок коштів батьків ОСОБА_2 їй відомо від сестри ОСОБА_6 , у травні 2018 року її сестра ОСОБА_6 подзвонила їй по телефону і попросила позичити 2000 доларів США на придбання квартири дочці ОСОБА_2 . ОСОБА_11 порадилася зі своїм чоловіком ОСОБА_10 та вирішили позичити Донченкам 2000 доларів США, розписку не складали.

Свідок ОСОБА_10 , який є чоловіком рідної тітки ОСОБА_2 - ОСОБА_11 надав показання, згідно з якими подружжя Пославських не мали коштів на придбання житла, тому коли коштів не вистачило на купівлю квартири навесні 2018 року ОСОБА_10 позичив 2000 доларів США батькам ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_9 , яка є рідною тіткою ОСОБА_2 , сестрою ОСОБА_5 , надала показання, що про обставини купівлі квартири ОСОБА_2 за гроші батьків в сумі 6000 доларів США знає від брата та невістки, в її присутності ОСОБА_2 дякувала своєму батьку ОСОБА_5 за придбання квартири.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідами ОСОБА_14 та хрещеними ОСОБА_2 , надали показання, що зі слів ОСОБА_14 знають про те, що ті подарували своїй дочці на придбання квартири спочатку 4000 доларів США, а потім ще 2000 доларів США, які були позичені.

Свідок ОСОБА_12 , яка є рідною тіткою ОСОБА_1 , та свідок ОСОБА_13 , який є чоловіком ОСОБА_12 , надали показання, за якими у подружжя Пославських були заощадження, зокрема в 2012 році дід ОСОБА_1 подарував йому приблизно 4500 доларів США, баба в невизначений проміжок часу - 10 000,00 грн, матір ОСОБА_1 - 300 доларів США, а також частково за рахунок позичених ОСОБА_1 коштів було придбано квартиру в грудні 2017 році в два платежі. Свідок ОСОБА_12 також повідомила, що вона від ОСОБА_1 знала, що на момент придбання спірної квартири у подружжя Пославських були збереження в сумі 75 000,00 грн.

Суд зазначає, що на підставі наданих позивачкою за зустрічним позовом доказів, у тому числі показань свідків, неможливо достовірно встановити, за яку ціну було придбано ОСОБА_2 спірну квартиру за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017, оскільки за умовами цього договору продаж квартири вчинений за 49 900,00 грн, які отримані продавцем до підписання зазначеного договору.

Твердження ОСОБА_2 про те, що спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 за ціну 160 000,00 грн, оскільки цього в судовому засіданні не заперечував ОСОБА_1 , не підтверджується будь-якими письмовими доказами, а також показаннями свідків, оскільки жодний зі свідків не був присутній під час передачі грошових коштів продавцю за договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 в оплату вартості квартири АДРЕСА_2 .

В матеріалах справи відсутні належні докази щодо здійснення оплати за придбану квартиру двома платежами 4000 доларів США та 2000 доларів США, оскільки свідки не були очевидцями передачі цих коштів продавцю зазначеної квартири. Також викликають сумнів показання свідків зі сторони ОСОБА_2 щодо дарування батьками ОСОБА_2 грошових коштів на придбання спірної квартири в сумі 2000 доларів США вже після укладення договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 в травні 2018 року, оскільки показання свідка ОСОБА_5 не співпадають з показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стосовно обставин передачі ОСОБА_10 відповідних грошових коштів в позику ОСОБА_14 (частинами чи одразу повною сумою), а отже й обставин дарування відповідних коштів батьками ОСОБА_2 самій ОСОБА_2 .

Суд не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_1 на те, що показання свідків є недопустимими доказами для підтвердження факту дарування грошових коштів, оскільки, хоча норма ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і передбачала станом на момент виникнення спірних правовідносин, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, однак дійсність договору дарування зазначених грошових коштів на придбання квартири не є предметом оскарження в цій справі, а встановлена в ч. 1 ст. 218 ЦК України імперативна норма щодо правових наслідків недодержання письмової форми правочину, а саме, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами і рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків, стосується виникнення такого спору між сторонами правочину.

Одначасно, оцінюючи показання свідків як зі сторони ОСОБА_1 , так і зі сторони ОСОБА_2 , суд зазначає, що жодний свідок не був присутній під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 та передачі коштів продавцю зазначеної квартири, а отже, суд не може достовірно встановити, за рахунок чиїх саме грошових коштів була придбана спірна трикімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м, тобто особистих коштів ОСОБА_2 , які були подаровані їй її батьками, чи інших коштів, які могли бути в наявності у подружжя Пославських станом на момент придбання вказаної квартири, в тому числі заощаджених та/або позичених/кредитних, як то стверджував ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з наведеними вище нормами сімейного законодаства тягар доведення набуття майна одним із подружжя за час шлюбу за особисті кошти лежить на тому з подружжя, який про це стверджує.

Самі посилання ОСОБА_2 та її представників на фінансову неспроможність подружжя Пославських придбати спірну квартиру за власні кошти, виходячи з рівня доходів ОСОБА_1 та необхідності отримання на утримання сім`ї кредитних коштів ОСОБА_1 , без підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами факту придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_2 , не можуть бути підставою для однозначного висновку про придбання спірної квартири саме за особисті кошти ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , яка є відповідачкою за первісним позовом та позивачкою за зустрічним позовом, не спростувала презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя на спірну квартиру, набуту за час шлюбу ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , тому за відсутності достатніх доказів того, що зазначена квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , відсутні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , набута на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2017 за час шлюбу сторін, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу).

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Суд не встановив обставин, які б давали суду підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, тому, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем за первісним позовом судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору в сумі 3 255,10 грн, витрати зі сплати вартості проведення оцінки спірної квартири в сумі 2 000,00 грн (згідно з квитанцією від 27.12.2024 № 11/225) та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн за договором про надання правничої допомоги від 12.12.2024 з додаткою угодою від 1212.2024, згідно з якими ОСОБА_1 сплатив адвокату Шило А.О. узгоджену суму гонорару за надані послуги в загальній сумі 15 000,00 грн (детальний опис наданих послуг від 10.01.2025, квитанції від 16.12.2024 та від 10.01.2025).

Також у зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати ОСОБА_2 не підлягають відшкодуванню та покладаються на позивачку за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 3 255,10 грн (три тисячі двісті п`ятдесят п`ять гривень 10 коп.), витрати зі сплати вартості проведення оцінки квартири в сумі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.) та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30.12.2025.

Суддя Вікторія МОСКАЛИК