ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8056/25Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М.
Провадження № 22-ц/817/1177/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар Дідух М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - адвоката Присяжнюк Мар`яни Олександрівни на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2025 року у справі №607/8056/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2025 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Поділено спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частки квартири та 1/2 частки нежитлового приміщення - кладової.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 3 837,60 грн.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 3 837,59 грн судового збору.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2025 року задоволено частково заяву представника позивача- адвоката Ороновської О.М. про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Присяжнюк М.О. просить скасувати додаткове судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Зазначає, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана з порушенням норм ст.141 ЦПК України, оскільки позивачем не заявлялось клопотання про стягнення судових витрат з іншої сторони у жодній заяві по суті спору, чи окремо поданій заяві/клопотанні до закінчення судових дебатів, як того вимагає закон.

Також звертає увагу на недотримання ч.1 ст.246 ЦПК України, оскільки позивачем не зазначено жодних обґрунтувань поважності причин неподання доказів до суду до закінчення розгляду справи. Зазначене в позові прохання про стягнення судових витрат з відповідача не є тотожними із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Ороновська О.М. просить додаткове рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважає, що оплата послуг відбулася, а відповідно і документи на підтвердження такої оплати були складені та підписані лише 12.08.2025року, тобто на наступний день після ухвалення судом рішення, тому причини неподання таких доказів до закінчення судових дебатів є поважними.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення та задовольняючи частково заяву представника позивача Ороновської О.М., суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, однак не в заявленому розмірі 20 000 грн, а зменшив такі витрати до 7 000 грн та стягнув вказану суму з відповідачки.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви представником позивача - адвокатом Ороновською О.М. було визначено попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме 7675,19 грн. сплаченого судового збору.

У судове засідання сторони не зявилися.

Представник позивача подала заяву про слухання справи у відсутності позивача та його представника, при цьому не було подано жодних заяв чи клопотань про намір стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу, подати докази щодо понесених витрат на правничу допомогу після ухвалення судом рішення.

В подальшому, після ухвалення судом рішення по суті, 15 серпня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Заява обгрунтована тим, що понесені позивачем витрати на професійну правову допомогу на загальну суму 20 000 грн підтверджуються відповідними доказами, Нечаю В.С. була надана професійна правнича допомога у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірах, а також здійснено реальну оплату такої допомоги.

До заяви як докази понесених витрат на професійну правничу допомогу долучено копію договору про надання правничої допомоги від 22 січня 2025 року, укладеного між адвокатом Ороновською О.М. та ОСОБА_2 ; копію акту про надання правничої допомоги від 12 серпня 2025 року; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №12/08/2025 від 12 серпня 2025 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ч. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Тобто, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124,129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі № 916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але при умові, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача відповідна заява щодо подання доказів понесених витрат на правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не була зроблена.

Враховуючи, що представник позивача подала докази на підтвердження наданих послуг з правової допомоги, попередньо не зробивши про це відповідну заяву, наявні підстави для відмови у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ороновської О.М. про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, що відповідає вимогам статті 141 ЦПК України та вищевказаній практиці Верховного Суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви, оскільки представником позивача порушено порядок, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Присяжнюк Мар`яни Олександрівни - задовольнити.

Додаткове судове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2025 року - скасувати.

В задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Ороновської Ольги Михайлівни про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуюча М.В. Хома

Судді О.З. Костів

Н.М. Храпак