Справа № 565/641/25
Провадження №2/367/4390/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2025 року місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі головуючої судді Білогруд О.О.,

за участі секретаря судового засідання Гончаренко Н.В.,

представника позивача адвоката Мороченця Я.І. (у режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

установив:

позивачем подано до Кузнецовського міського суду Рівненської області указаний позов. Позов мотивував тим, що 15.05.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання позики у розмірі 2 700,00 доларів США та 400,00 євро. Указані відносини оформлено шляхом складення розписки 15.05.2024. В указаній розписці визначено дату повернення коштів 31.12.2024. Фактична передача та отримання суми позики підтверджується розпискою, яку ОСОБА_2 написав власноручно. У визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення грошового зобов`язання. Покликаючись на положення статей 526, 599, 610, 612, 629, 1046, 1047 та 1049 ЦК України, практику Верховного Суду у конкретних цивільних справах просив позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошові кошти по тілу позики у сумі 2 700,00 доларів США та 400,00 євро, грошові кошти по сплаті 3% річних від простроченої суми, визначених у частини другій статті 625 ЦК України, за період з 01.01.2025 до 24.03.2025 у сумі 18,41 доларів США та 2,72 євро, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду.

Ухвалою судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.04.2025 передано до Ірпінського міського суду Київської області за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями указану цивільну справу передано судді Ірпінського міського суду Київської області Білогруд О.О. Ухвалою від 26.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження

Копію ухвали від 26.05.2025 разом з копією позовної заяви направлено засобами поштового зв`язку на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача, проте, поштове відправлення ним не отримано та повернуто до суду з відміткою «неправильно указана адреса».

Судове засідання 09.07.2025 відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю на момент проведення засідання підтвердження про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду. Водночас 09.07.2025 до суду, шляхом направлення на електронну пошту, надійшло повідомлення у якому зазначено, що адресат ОСОБА_2 не може прибути у засідання 09.07.2025 о 14:00 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. У судове засідання 20.08.2025 відповідач повторно не з`явився, судова повістка направлена на адресу його фактичного місця проживання зазначену у позовній заяві вручена 28.07.2025 фізичній особі за довіреністю (розписку долучено до матеріалів справи), судову повістку, направлену на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання повернуто до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за указаною адресою». У судові засідання 23.10.2025 та 17.12.2025 відповідач не з`явився, судову повістку направлено на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання, однак поштове повідомлення повернуто до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за указаною адресою».

Станом на 17.12.2025 відзиву чи клопотання про подовження строку на надання відзиву та/або будь-яких інших від відповідача до суду не надходило. При цьому, судом вжито всіх можливих заходів щодо інформування ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

У судовому засіданні 17.12.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги частково, просив залишити без розгляду вимогу щодо стягнення грошових коштів по сплати 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 25.03.2025 до дати ухвалення судового рішення у справі. Також зазначив, що позовні вимоги в іншій частині підтримує у повному обсязі, а саме: стягненні коштів за тілом позики, 3% річних від суми простроченої заборгованості за період з 01.01.2025 до 24.03.2025, а також просив стягнути з відповідача судові витрати у справі. Зазначив, що сторона позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (частина п`ята статті 279 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Зважаючи на відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи є підстави для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням статей 223, 280 - 282 ЦПК України.

За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 17.12.2025 проголошено, що суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, рішення буде оголошено 22.12.2025.

Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 15.05.2024 ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 у борг 2700,00 доларів США та 400 євро, які зобов`язався йому повернути до 31.12.2024. Крім того, зазначив місце своє проживання у місті Вараш, Рівненської області, РНОКПП, номер паспорта громадянина України, а також додав копію паспорта та ідентифікаційного номера.

У визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення зобов`язання.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника абоінший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

З огляду на положення частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі № 520/11358/15-ц дійшов висновку про те, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів віддня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статей 627 629 та 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 1049 ЦК України установлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, видана відповідачем позивачеві розписка у розумінні ЦК України є договором позики.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з вимогами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам, суд, установивши, що відповідач обізнаний про судове провадження ініційоване ОСОБА_1 , свої заперечення та/або докази повернення коштів за борговою розпискою суду не надав, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену у розписці суму у передбачені строки не повернув. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у частині стягнення з відповідача суми позики у розмірі 2 700,00 доларів США та 400 євро.

Водночас, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №500/5194/16, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України, констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Таким чином, стягненню підлягає сума боргу у розмірі еквівалентній 2700,00 доларів США та 400 євро за курсом НБУ на день виконання рішення.

Водночас, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з моменту початку строку невиконання грошового зобов`язання до дня звернення до суду з позовною заявою відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, зазначеного позивачем у позовній заяві, розмір трьох відсотків річних становить 18,41 доларів США та 2,72 євро із розрахунку за період з 01.01.2025 до 24.03.2025 прострочення із суми боргу 2700,00 доларів США та 400 євро.

Водночас пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як убачається із розрахунку 3% річних такі нараховані на підставі статті 625 ЦПК України за період з 01.01.2025 до 24.03.2025, тобто зазначені 3% річних нараховані після 24.02.2022, тому відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від такої відповідальності з 24.02.2022, і як наслідок в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

ОСОБА_1 за подачу позову до ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1310,48 грн що підтверджується платіжною інструкцією від 21.03.2025 №0.0..1.

Водночас позовні вимоги задоволено не у повному обсязі, зокрема з заявлених 2718,00 доларів США, задоволено у розмірі 2700, 00 доларів США грн, що становить 99%. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 1 297, 00 грн.

Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу в розмірі еквівалентній 2 700,00 (дві тисячі сімсот) доларів США та 400,00 (чотириста євро) за курсом НБУ на день виконання рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1297 (тисячу двісті дев`яносто сім) гривень 00 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду до Київського апеляційного суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2025.

Відомості про учасників:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Білогруд