ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Суми

Справа №587/3296/24

Номер провадження 22-ц/816/1153/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Петен Я. Л.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката Грицика Геннадія Олексійовича

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2024 року в складі судді Степаненка О. А., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Ломаку Ю.М., звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про виділення у приватну власність у натурі нежитлових приміщень та припинення права спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у АДРЕСА_1 знаходиться нежитлове приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями. Їй належить частка у розмірі 6/100 цього об`єкту нерухомого майна, що підтверджується договором дарування № 2278 від 22 квітня 2020 року. Майно знаходиться на 1 поверсі та складається з: санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2. Відповідачі є власниками інших часток у даному об`єкті нерухомого майна.

Посилаючись на те, що існує технічна можливість виділення її частки приміщень в натурі, в позасудовому порядку вирішити це питання не вдалося, просила суд виділити їй у приватну власність у натурі нежитлові приміщення санаторія профілакторія « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 на 1 поверсі: санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2 з визнанням за нею права приватної власності на ці нежитлові приміщення; припинити її право спільної часткової власності на 6/100 частки цього нежитлового приміщення.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 у натурі нежитлові приміщення санаторія профілакторія «Росинка» зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 : на 1 поверсі санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2 з визнанням за ОСОБА_1 права приватної власності на ці нежитлові приміщення.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 6/100 частки нежитлового приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями, база відпочинку літера А-ІІІ, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 5046,67 грн з кожного.

ОСОБА_5 з рішенням суду не погодилася, подала через свого представника - адвоката Грицика Г.О. апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при відкритті провадження, визначенні суб`єктного складу спору (відповідачів, третіх осіб), прийнятті клопотань та квитанції про сплату судового збору від сторони позивача, суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Вказує, що сам об`єкт база відпочинку є об`єктом самочинного будівництва, що перешкоджає можливості проводити виділ. Позивачем не надано доказів можливості виділу частки та експертного висновку про відповідність приміщень, які виділяються, тій частці, яка відповідає правовстановлюючим документам.

Вважає, що сплачений ОСОБА_13 , замість позивача, судовий збір компенсації не підлягає.

Учасники справи правом на подання відзиву не скористались.

Позивач, відповідач, треті особи повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 адвоката Грицика Г.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_10 та всіх третіх осіб адвоката Ломаки Ю.М., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 2278 від 22 квітня 2020 року належить 6/100 часток нежитлового приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з: на 1 поверсі санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2.

Іншими власниками часток у даному об`єкті нерухомого майна є: 7/100 ОСОБА_6 , 13/100 ОСОБА_7 , 6/100 ОСОБА_8 , 6/100 ОСОБА_9 , 5/100 ОСОБА_10 , 5/100 - ОСОБА_14 , 5/100 - ОСОБА_12 , 5/100 ОСОБА_2 , 41/100 (7/100, 29/100, 5/100) ОСОБА_5 , 1/100 - ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №363941626 від 31 січня 2024 року (а.с. 8-14).

Відповідно до висновку, складеного ФОП ОСОБА_15 , існує технічна можливість поділу та виділення позивачці приміщень, які входять до складу зазначених 6/100 частин нежитлового приміщення, санаторій профілакторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі спорудами та будівлями, та які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 - на 1 поверсі санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2.

Також у висновку зазначено, що за технічними показниками вказані приміщення є відокремленими від інших, мають окремий вхід та вихід та можуть бути виділені в натурі, а тому технічний виділ зазначеного розміру частки в натурі є можливим, а розмір частки, яку ОСОБА_1 має бажання виділити, відповідає її частці у праві спільної часткової власності (а.с. 35, 36-37).

ОСОБА_1 зверталася до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з листом-пропозицією укласти договір про виділ у натурі належних їй 6/100 частин об`єкту нерухомого майна зі спільного нерухомого майна або поділ нерухомого майна та просила з`явитися для посвідчення правочину до приватного нотаріуса Канівець Л.О. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 38-44). Відповідачі у запропонований час не з`явилися.

Як вбачається з копії технічного паспорту на групу нежитлових приміщень - база відпочинку загальною площею 1747м2, будівля А-ІІІ (на 6/100 частки ОСОБА_1 ) та висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна виділення в натурі 6/100 частин нежитлового приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 - на 1 поверсі санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2 технічно можливе та відповідає усталеному порядку користування цим майном.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є технічна можливість виділити у натурі належну позивачу частку у праві спільної часткової власності, як окремий об`єкт нерухомості.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

У ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється . Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першою статті 183 ЦК України визначено, що річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 2278 від 22 квітня 2020 року належить 6/100 часток нежитлового приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з конкретних відокремлених приміщень, мають окремии? вихід. Також встановлено, що існує технічна можливість виділу в натурі її частки з об`єкта нерухомого майна, проте в позасудовому порядку вирішити питання виділу та визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на ці нежитлові приміщення не вдалося.

Відповідно до висновку, складеного ФОП ОСОБА_15 29 серпня 2020 року, існує технічна можливість поділу та виділення позивачці приміщень, які входять до складу зазначених 6/100 частин нежитлового приміщення, санаторій профілакторій «Росинка» зі спорудами та будівлями, та які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 - на 1 поверсі санвузол 11 площею 14,0 м2, санвузол 12 площею 2,6 м2, коридор 13 площею 8,7 м2, підсобне 20 площею 7,7 м2, кімната 21 площею 72,7 м2, всього 105,7 м2. Також у висновку зазначено, що за технічними показниками вказані приміщення є відокремленими від інших, мають окремий вхід та вихід та можуть бути виділені в натурі, а тому технічний виділ зазначеного розміру частки в натурі є можливим, а розмір частки, яку ОСОБА_1 має бажання виділити, відповідає її частці у праві спільної часткової власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів можливості виділу частки та експертного висновку про відповідність приміщень, які виділяються, тій частці, яка відповідає правовстановлюючим документам є безпідставними.

Позивачка просила виділити їй у приватну власність лише те майно, яке вона набула на підставі договору дарування від 22 квітня 2020 року і яке не є самочинним. Крім того, при задоволенні позову, права інших співвласників, зокрема ОСОБА_5 , не будуть порушені, її частка у праві власності не буде зменшена.

Колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права при відкритті судом провадження, визначенні суб`єктного складу спору (відповідачів, третіх осіб), прийнятті клопотань та квитанції про сплату судового збору від сторони позивача. Відповідачами у даній справі є співвласники між якими із позивачем існує спір, інші співвласники погоджуються з вимогами позивача, тому останні залучені до справи як треті особи. Між ними і позивачем спір відсутній.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром судового збору, який суд стягнув з відповідачів на користь позивача.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ціну позову 55610 грн, за подання до суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 403 грн 73 коп. (1211,20 : 3 = 403,73), з кожного, а не в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції по суті спору залишається без змін, зміні підлягають лише судові витрати, правових підстав для компенсації ОСОБА_5 судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції не вбачається.

Враховуючи те, що справа є малозначною, враховуючи ціну позову (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката Грицика Геннадія Олексійовича задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2024 року в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 403 грн 73 коп, з кожного.

В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Я. Л. Петен