1Справа № 335/4046/24 2/335/4210/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., представника позивача Тувайкіна Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, через електронну систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 , у нежитлове приміщення № XXXVII у розмірі 125 904,24 грн., та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського (на цей час - Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2024 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 серпня 2023 по 29 лютого 2024, у розмірі 125 904,24 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

08 жовтня 2025 року ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя скасовано заочне рішення Орджонікідзевського (на теперішній час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 30 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Після скасування заочного рішення справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 жовтня 2025 року, яке за клопотанням представника позивача було відкладено на 24 листопада 2025 року, а в подальшому на 24 грудня 2025 року.

У судовому засіданні представник позивача - Тувайкін Р.В. просив суд направити дану справу за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя, зазначивши, що спір виник з приводу утримання та користування нерухомим майном, а саме нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 , яке розташоване на території Дніпровського району м. Запоріжжя, а відтак належить до категорії справ, що підлягають розгляду судами в порядку виключної підсудності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї матеріалами, суддя приходить до висновку, що вказана справа не підсудна Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів заяви вбачається, що виник спір з приводу утримання та користування нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини першої статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 року та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018 року, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті364,367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті370,372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

У постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Заявлені позовні вимоги виникають з приводу надання позивачем комунальних послуг саме за адресою місцезнаходження нерухомого майна, права та обов`язки сторін за даним позовом безпосередньо пов`язані з нерухомим майном нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № XXXVII, що знаходиться у Дніпровському районі м. Запоріжжя і, відповідно, належить до територіальної підсудності Дніпровського районного суду м. Запоріжжя.

Відтак, виходячи з того, що спір виник з приводу нерухомого майна, для якого цивільним процесуальним законом встановлено виключну підсудність, суд приходить до висновку, що справа підлягає розгляду відповідно до положень статті 30 ЦПК України за місцезнаходженням нерухомого майна.

Крім того, за відомостями заступника директора департаменту-начальника управління державної реєстрації фізичних осіб Назаренко В., встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду міста Запоріжжя.

Отже, справа не підпадає під юрисдикцію Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя ані за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), ані за правилами виключної підсудності (ст. 30 ЦПК України), та підлягає передачі на розгляд Дніпровському районному суду м. Запоріжжя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін.

За наведених обставин, враховуючи, що справа помилково була прийнята до провадження Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя без додержання правил територіальної та виключної підсудності у зв`язку з неправильним визначенням адміністративно-територіальної належності місцезнаходження об`єкта нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення № XXXVII по АДРЕСА_1 , яке фактично розташоване на території Дніпровського району м. Запоріжжя, на який розповсюджується юрисдикція Дніпровського районного суду м. Запоріжжя, суд доходить до висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» з яким представник позивача звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя, повинен розглядатись у суді за правилами виключної підсудності, за місцезнаходженням нерухомого майна.

З огляду на викладене, вважаю за необхідне у порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, передати дану справу на розгляд Дніпровському районному суду міста Запоріжжя.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 32, 184, 187, 263 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 335/4046/24 (провадження № 2/335/4210/2025) за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, передати за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя: Н.І. Рибалко