Справа № 541/3558/25
Номер провадження 2/541/1761/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

представника позивача адвоката Атаманчук Н.С.,

відповідача ОСОБА_1 , та його представника адвоката Сидоренка Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

08 вересня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що в шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 . Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у справі № 495/1540/17 ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісяця. Тривалий час у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, однак наразі матеріальний та сімейний стан відповідача змінився. Дитина має тяжкі захворювання, а фактичні витрати на лікування та догляд за нею є значними та суттєво перевищують розмір аліментів, які наразі сплачує відповідач, а позивачка несе тягар утримання і виховання дитини із особливими потребами самостійно. У зв`язку з цим, позивачка вимушена просити суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у справі № 495/1540/17 у розмірі 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень), та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 09 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов частково та просив стягувати з нього на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу з огляду на наступне. Відповідач не відмовляється надавати матеріальну допомогу синові, однак зауважує, що позивач не узгоджує з ним будь-яких питань, пов`язаних з їх використанням, питань щодо лікування чи проведення реабілітаційних заходів дитині, у т.ч. вибору видів цих заходів, місця їх проведення та відповідних медичних закладів. Також підкреслив, що твердження позивача про її неможливість працювати й отримувати стабільний дохід у зв`язку з постійним доглядом за дитиною спростовуються матеріалами з її соціальних мереж, в яких остання публікує фото та відео, з відпочинку, на яких дитина відсутня, що означає, що або вона залишає його без нагляду, чим створює безпосередню загрозу його життю та здоров`ю, або стан дитини не такий тяжкий, як вона вказує, і потреба в аліментах не така велика, оскільки коштів на відпочинок у неї вистачає. Також зазначив, що наразі він має стабільний дохід, однак за ці кошти він утримує цивільну дружину, трьох її неповнолітніх дітей, їхню спільну дочку ОСОБА_4 та свого недієздатного брата ОСОБА_5 . Водночас цивільна дружина ОСОБА_6 не може брати участь в утриманні родини, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6 років, якого дитина ОСОБА_4 потребує за станом здоров`я (а.с. 60-66).

02 жовтня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач підкреслила систематичність ухилення відповідача від сплати аліментів впродовж кількох років. Водночас зазначила, що відповідач не позбавлений права підтримувати зв`язок із позивачем з приводу його участі у вихованні, утриманні сина та розподілу коштів на його лікування, однак не робить цього; контроль за цільовим використанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування, а де та як позивач проводить вільний час, чи з ким відпочиває, жодним чином не стосується відповідача і не може впливати на його обов`язок брати рівну участь у забезпеченні потреб дитини. Вважає, що всі доводи, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву, спрямовані лише на уникнення виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини (а.с. 68-73).

09 жовтня 2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач пояснив, що виникнення заборгованості зі сплати аліментів було пов`язано не з його ухиленням від їх сплати, а з непорозумінням з відділом Державної виконавчої служби України, який відкрив виконавче провадження та мав здійснювати відповідні заходи. Водночас підкреслив, що позивач ще на стадії вагітності мала інформацію про наявність у плоду генетичного захворювання, внаслідок якого дитина народиться інвалідом, якщо не загине при родах, і буде страждати все життя, однак вона не прислухалась ні до порад лікарів, ні до думки відповідача з цього приводу і самостійно прийняла рішення народжувати, а тепер вимагає від останнього розділити з нею порівну відповідальність за це рішення; наполягав на стягненні з нього на користь позивача аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (а.с. 74-79).

28 жовтня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення у справі щодо заперечень на відзив на позовну заяву, в яких позивач зазначила, що доводи відповідача стосовно «помилковості» нарахованої заборгованості зі сплати аліментів є сумнівними, зважаючи на період, протягом якого вона утворилась; про наявність тяжкого генетичного захворювання дитини позивач дізналась лише через рік після народження сина після проведення комплексного цитогенетичного дослідження, а твердження відповідача про її несвідомість є вкрай цинічними та такими, що принижують честь і гідність позивачки, яка самостійно виховує сина із тяжкою хворобою без будь-якої допомоги з боку батька, а також відображають його абсолютне небажання нести відповідальність за рідного сина (а.с. 85-89).

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з огляду на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях у справі щодо заперечень на відзив на позовну заяву.

Відповідач та його представник у судовому засіданні, зважаючи на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просили задовольнити позовні вимоги частково, стягуючи зі ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31 січня 2017 року (а.с. 10).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від народження хворіє на ряд генетичних та хронічних хвороб, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи (а.с. 30-46).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у справі № 495/1540/17 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково; стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісяця, починаючи з дати подання позову, тобто з 02.03.2017 року та до досягнення дитини вісімнадцяти років (а.с. 11-12).

08 грудня 2017 року державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження № 55321736 щодо виконання виконавчого листа № 495/1540/17, виданого 13 червня 2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 08 грудня 2017 року (а.с. 15).

Відповідно до результатів пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавче провадження № 55321736 перебуває на виконанні у Миргородському відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 29).

24 травня 2024 року головним державним виконавцем Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 55321736 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Регіональній філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 23).

Згідно з довідкою про доходи від 18 вересня 2025 року № 1114, загальна сума доходу відповідача за період з серпня 2024 року по серпень 2025 року без урахування аліментів становить 176133 грн. 65 коп. (а.с. 62).

Відповідно до акту підтвердження фактичного місця проживання осіб від 16 вересня 2025 року № 722/03-24, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 проживають та ведуть спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 63).

Посвідчення від 14 червня 2024 року № 51, яке є дійсним до 14 травня 2026 року, підтверджує, що ОСОБА_1 , згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2024 року у справі № 541/1979/24, призначений опікуном над недієздатним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 64).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 23 лютого 2021 року, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначений ОСОБА_1 (а.с. 65).

А відповідно до довідки від 03 лютого 2025 року № 6, яка є дійсною до 12 лютого 2026 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , потребує домашнього догляду (а.с. 76).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Відповідно до частини першої та другої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на час звернення позивача до суду з позовом прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає 3196 гривень.

При визначенні способу та розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача, суд враховує обставини, визначені статтею 182 СК України: матеріальне становище відповідача, який є офіційно працевлаштованим та на утриманні якого перебуває цивільна дружина, чотири неповнолітні дитини, одна з яких потребує домашнього догляду. Крім того, ОСОБА_1 призначений опікуном над недієздатним ОСОБА_5 . Також суд зауважує, що стан здоров`я дитини був врахований Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області при ухваленні рішення про стягнення аліментів, а інших обставин, що мають істотне значення для справи позивач не повідомила, тому визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Водночас, суд роз`яснює позивачеві право звернутись з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Так, відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23).

А у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат, а саме, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень.

Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями статті 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До заяви про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи позивачем долучено копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 серпня 2025 року № 02/08/25, копію додатку № 1 до договору від 19 серпня 2025 року № 02/08/25, копію додатку № 2 до договору від 19 серпня 2025 року № 02/08/25, копію свідоцтва ОСОБА_10 про право на заняття адвокатською діяльністю, копію додатку від 24 грудня 2025 року № 6 до договору від 19 серпня 2025 року № 02/08/25 та фільтровану виписку по рахунку АО «Акуліч та партнери».

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 8000,00 гривень (66,67%).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, що зумовлює стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 807 грн. 47 коп. (66,67%).

Керуючись ст.ст. 84, 180-197 СК України, ст.ст. 12, 13; 81; 141; 258; 264; 265; 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у справі № 495/1540/17 у розмірі 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень), та стягувати зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 807 (вісімсот сім) грн. 47 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. А. Городівський