БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №748/2233/25
Провадження № 2/730/611/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Данько О.В.

з участю секретаря судового засідання Граб С.О.

позивачки - ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції)

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

У С Т А Н О В И В :

1. Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить стягнути з відповідачки аліменти на її утримання у розмірі відсотків від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є непрацездатною особою та особою з інвалідністю ІІІ групи з 16.07.2007, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3613,00 у місяць, інших доходів не має. Її становище вкрай нужденне. У неї діагностовано ряд захворювань, у зв`язку з якими вона потребує постійного лікування, що зумовлює постійні витрати на ліки. ЇЇ повнолітня дочка ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) проживає окремо від неї, працевлаштована, проте добровільно матеріальної допомоги їй не надає. За складних життєвих обставин, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, вона змушена звернутись до суду.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволення позову, посилаючись на те, що 24.02.1974 позивачка переїхала разом з дочкою на постійне місце проживання до України. Після чого шлюб між батьками ОСОБА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Позивачка влаштувалася працювати в м. Ніжин, де і проживала постійно, а дочку залишила на виховання своїм батькам. З цього часу відповідачка проживала в селі Комарівка Борзнянського району Чернігівської області разом з дідом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дядьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Саме баба, дід та дядько були родиною ОСОБА_8 , повністю її забезпечували та виховували. Мати з`являлася дуже рідко, з перервами в місяць або й рік. При цьому такі візити здебільшого супроводжувалися психологічним та фізичним насиллям з боку матері, що вкрай негативно впливало на психологічний стан відповідачки. Позивачка фінансово не забезпечувала дочку, жодного разу не давала кошти ні безпосередньо дочці, ні своїм батькам, на утриманні яких донька перебувала. Аліменти, які сплачував батько ОСОБА_8 , позивачка залишала собі. У зв`язку з відсутністю батьків поруч відповідачка навчалась за місцем проживання у с. Комарівка у школі-інтернаті та в Комарівській середній школі. Далі вступила на навчання до Української сільськогосподарської академії в м. Київ. Протягом всього цього періоду мати не цікавилася життям дочки. У 1986 році помер дід відповідачки, і всі фінансові витрати ОСОБА_8 в т.ч. на навчання, продовжували покривати баба та дядько. Згодом відповідачці стало відомо що її мати переїхала жити до міста Павлоград Дніпропетровської області. В дорослому віці Відповідачка доглядала за своєю бабусею до дня її смерті. Згодом, відповідачка зі своєю родиною доглядала та допомагала з лікуванням своєму дядьку, а в 2018 році його поховала. Позивачка не проживала разом з дочкою починаючи з її півторарічного віку, не утримувала її, не допомагала фінансово, не опікувалася нею, не цікавилася її життям, навчанням. Крім цього, позивачка отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3613,00 грн., що наразі перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. При цьому Позивачкою не доведено, а Відповідачкою заперечується, що остання має достатній дохід та може надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що у зв`язку із віком та станом здоров`я вона потребує матеріальної допомоги, однак, її дочка таку допомогу у добровільному порядку їй не надає. Вона дійсно залишила свою дочку ОСОБА_2 зі своїми батьками, а сама пішла на роботу. Вона працювала у м. Ніжин Чернігівської області та кожної суботи приїздила та відвідувала дочку. Вона забезпечувала її матеріально, за рахунок аліментів, які платив її батько, а також за рахунок власних коштів. Купувала їй одяг і все необхідне. Вони з колишнім чоловіком відвели дочку у перший клас. Вона відвідувала шкільні свята, була на шкільному випускному та придбала їй випускне плаття. Протягом цього часу вона також забирала її до себе на вихідні та канікули. Потім вона вийшла заміж, переїхала жити до м. Павлоград, тому почала приїздити рідше. Дочка декілька разів гостювала у неї у м. Павлоград. Коли ОСОБА_8 навчалась в університеті вона, також, декілька разів навідувала її. Вона та її чоловік робили ремонт у кімнаті гуртожитку, де жила її дочка. Вона не забрала дочку від батьків, оскільки, вони та дядько (брат позивачки) її дуже любили. Їй було тяжко сперечатись із ними.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, зазначила, що у півторарічному віці мати залишила її з бабою, дідом та дядьком, які її виростили та виховали. Також, її матеріально та духовно підтримувала рідна тітка. Баба та дід хотіли витішити її, а потім, коли вона підросте, щоб жила з матір`ю. Візити матері вона пам`ятає з п"ятирічного віку. Мати працювала у м. Ніжин та рідко приїздила, один раз на місяць чи ще рідше. Були випадки коли вона не приїздила рік. Ці відвідування завершувались сварками між ОСОБА_1 та її батьками. Вона дуже хотіла жити з матір`ю, проте, та не забирала її до себе. Батьки дійсно разом провели її в перший клас. Іноді мати забирала її до себе у м. Ніжин, поки проживала там до 1987 року. Мати ні морально, ні матеріально її не підтримувала, не цікавилась її життям. Кошти які сплачував батько у рахунок аліментів на її утримання, мати привласнювала. Матеріально її забезпечували баба, дід та дядько. Мати не відвідувала батьківські збори, шкільні свята, не цікавилась її життям та навчанням. Вона навіть не приїхала до неї на випускний вечір. Коли вона вступила до вищого навчального закладу, то надіслала матері лист та своє фото. Після цього, лише один раз ОСОБА_1 приїхала до неї під час навчання в університеті. Відповідачка доглядала до смерті свою бабу, а згодом, дядька, який внаслідок хвороби потребував постійного стороннього догляду. Мати їй у цьому не допомогла, лише цікавилась. де його гроші, а після його смерті не приїхала на його похорон.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 19.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначене перше судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 15.10.2025 оголошено перерву у судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 19.11.2025 відповідачу продовжений строк на подання відзиву на позовну заяву, оголошено перерву у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 03.13.2025 визнано обов`язковою явку позивача у судове засідання для особистих пояснень по справі, постановлено про її участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 доводиться матір`ю ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) вказані обставини не оспорюються сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи за загальним захворюванням, яка їй встановлена з 01.08.2007 довічно. (а.с. 5-6)

Позивачка отримує пенсію по інвалідності, зокрема, розмір її пенсії у січні лютому 2025 року становив 3240.00 грн., у березні-квітні 2025 - 3613,00 грн.(а.с. 7)

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Павлограда щодо ОСОБА_1 , що остання має ряд захворювань та потребує постійного прийому коштовних препаратів. (а.с. 8)

Відповідно до довідки КЗ «Комарівська гімназія» Чернігівської обласної ради №413 від 13.10.2025 ОСОБА_10 навчалась у Комарівській школі-інтернат з першого класу з 01.09.1979 по 31.08.1985. (а.с. 42 на звороті)

Згідно з довідкою Комарівського ліцею Комарівської сільської ради від 27.10.2025 №102, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01.09.1985 по 16.06.1989 навчалась у Комарівській середній школі Борзнянського району Чернігівської області, яка згодом була перейменована на Комарівській ліцей. (а.с. 42).

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона доводиться двоюрідною сестрою ОСОБА_1 часто відвідувала родичів у с. Комарівка і їй відомо, що позивачка у малолітньому віці залишила свою дочку на виховання діда та баби, які виростили та виховали її. Також, вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_2 займався її дядько, який проживав разом з ними. Позивачка дитину та батьків відвідувала рідко. Матеріальної допомоги не надавала. Грошові кошти, які отримувала від батька ОСОБА_8 у рахунок аліментів на дитину, залишала собі. Коли ОСОБА_8 вийшла заміж, то дядько придбав їй будинок. Відповідачка доглядала до смерті свою бабу, також, здійснювала догляд за дядьком, коли той захворів, займалася його похованням після смерті.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що знайома з відповідачкою з підліткового віку, вони разом навчалися у школі та у вищому навчальному закладі. Оксаною опікувався дядько, баба та дід. Протягом часу спілкування з відповідачкою, вона бачила її матір ОСОБА_1 лише один раз, коли та приїздила до них у гуртожиток під час навчання у ВУЗі.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що їй відомо, що мати залишила ОСОБА_2 з раннього дитинства з бабою, дідом та дядьком. Вона із сьомого класу навчалась разом із відповідачкою і жодного разу не бачила її матері у шкоді, на святах, на батьківських зборах. Не було її і на випускному вечорі. На весіллі дочки позивачки також не було. ОСОБА_1 вона бачила лише один раз, коли та приїздила до них у гуртожиток під час навчання у ВУЗі.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Віповідно до ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

Відповідно до абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Установлені у судовому засіданні обставини, свідчать про те, що позивачка залишивши дочку у півторарічному віці на виховання своїх батьків, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувалася з дочкою в необхідному їй обсязі, не приділяла їй належної уваги не виявляла інтересу до її навчання, не забезпечувала матеріально. Фактично вона переклала всю турботу про дитину на плечі своїх батьків та брата.

Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків, один з яких перебуває у близьких родинних стосунках із сторонами по справі, довідками з навчальних закладів. Вказані докази узгоджуються з поясненнями відповідача та є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами по справі на підтвердження обставин ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків щодо відповідачки ОСОБА_2 .

Всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України доводи відповідача, щодо неналежного виконання позивачкою своїх батьківських обов`язків щодо неї, позивачем не спростовані.

З огляду на вищевикладене, ураховуючи, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним, тому суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Зважаючи на звільнення позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 202, 205 СК України, ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 26 грудня 2025 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована в АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Данько