Справа № 163/777/24
Провадження № 2/503/583/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 28.11.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 1119-1697, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 17800 грн, строком користування на 300 днів, зі сплатою відсотків за стандартною % ставкою в розмірі 3,50 % в день і зниженою % ставкою 2,50 % в день. Однак, відповідач всупереч умовам кредитного договору порушила його вищезазначені умови і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 07.03.2024 року має перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 156106,00 грн, з якої 17800,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 138306,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Проте із застосуванням Програми лояльності для споживачів фінансових послуг позивач провів часткове списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 84194,00 грн. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника Коваленко Я.О. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 1119-1697 від 28.11.2022 року в розмірі 71912,00 грн, з яких 17800,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, а 54112,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також стягнути понесені ним судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Також в змісті позовної заяви представник за довіреністю позивача Коваленко Я.О. та в окремому письмовому клопотанні від 20.03.2024 року № 1119-1697 (а.с.31 том 1) керівник позивача просили суд розглядати справу без участі представника позивача в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.

07.05.2024 року ухвалою Любомльського районного суду Волинської області (а.с.41 том 1) дана справа була передана за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області.

02.07.2024 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області (а.с.42-А том 1).

15.07.2024 року ухвалою суду (а.с.45-46 том 1) позовну заяву позивача було залишено без руху та визначено строк і спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

19.07.2024 року від представника позивача з використанням системи «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків, до якої було додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення до цінного листа та копію накладної № 212 АТ «Укрпошта» (а.с.84 том 1) про відправлення документів відповідачу. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html (а.с.92 том 1) з інформацією щодо стану доставки відправлення № 212 останнє 23.07.2024 року було вручено члену сім`ї.

29.07.2024 року ухвалою суду (а.с.86-87 том 1) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем та його представником, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 29.07.2024 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.88-89 том 1), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 04.04.2024 року № 03-17/1319 (а.с.39 том 1), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 697 (а.с.131-132 том 1), яке 10.08.2024 року було повернуто поштою до суду із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Крім того, суд додатково надіслав відповідачу копію ухвали на її електронну адресу, зазначену позивачем у змісті позовної заяви (а.с.1) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України та у Договорі про відкриття кредитної лінії № 1119-1697 від 28.11.2022 року (а.с.27 том 1), про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.91 том 1), згідно якої її було отримано 29.07.2024 року.

14.08.2024 року ухвалою суду (а.с.125-126 том 1) провадження у справі було зупенено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 503/1830/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживача та визнання недійсним умов кредитного договору.

04.03.2025 року ухвалою суду (а.с.135 том 1) провадження у справі було поновлено. Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем, його представником та представником відповідача, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 05.03.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.136-138 том 1).

У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подала.

У зв`язку з чим 04.04.2025 року, після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому судом було ухвалено заочне рішення (а.с.139-143 том 1), яким позов задоволено.

01.05.2025 року представник відповідача адвокат Савченко Л.В. подала через систему «Електронний суд» заяву про перегляд заочного рішення (а.с.148-163 том 1).

05.05.2025 року ухвалою суду (а.с.172-173 том 1) заяву представника відповідача адвоката Савченко Л.В. про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду із призначенням судового засідання.

12.05.2025 року ухвалою суду (а.с.197-200 том 1) заяву представника відповідача адвоката Савченко Л.В. про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення ухвалене у даній справі 04.04.2025 року скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, при цьому відмовлено в задоволенні клопотання про призначення розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали надіслано сторонам.

26.05.2025 року представник відповідача адвокат Савченко Л.В. подала через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (а.с.204-218 том 1), в якому просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що в додатках до позовної заяви відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 17800,00 грн, а за умов не доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів, то відсутні підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту і відсотками. При цьому, представник відповідача вважає, що заявлені позивачем до стягнення відсотки в розмірі 54112,00 грн були нараховані не тільки протягом строку дії кредитного договору, але і після його закінчення, оскільки у пункті 2.3 кредитного договору зазначено, що розмір відсотків становить 8010 грн. Водночас вважає, що сам розмір відсотків за користування кредитом 3% в день є несправедливим та суперечить принципам розумності і добросовісності, є нечесною підприємницькою практикою із покладенням на відповідача кабальних умов. Окрім того, представник відповідача у змісті поданого відзиву зробила заяву про те, що орієнтовний розміру витрат на професійну правничу допомогу становить 20000,00 грн.

02.06.2025 року представник за довіреністю позивача Кожушко В.О. подав через систему «Електронний суд» додаткові пояснення, які за своїм змістом фактично є відповіддю на відзив та в яких просив суд повністю задовольнити позовні вимоги, а у стягненні витрат відповідача на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі. При цьому, представником позивача відзначено, що позивач є установою фінансовою, а не банківською, тому не має можливості надати виписку по банківському рахунку відповідача для підтвердження зарахування на нього кредитних коштів, а відтак вважає, що доказом виконання позивачем вимог кредитного договору щодо надання кредиту можна вважати будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення такої операції. Тому доказом останньої є доданий позову лист (довідка) ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 08.03.2024 року за Вих. № 4242 (а.с.20 том 1). Водночас саме перерахування кредитних коштів було здійснено на реквізити банківської картки, яка була зазначена самим відповідачем в інформаційно-телекомунікаційній системі при зверненні щодо отримання кредиту. Відсотки за користування кредитними коштами були нараховані протягом строку кредитування тривалістю 300 днів, при цьому 18 днів є базовий період протягом якого відсотки за користування кредитом визначенні сторонами в розмірі 8010 грн. Заявлені представником відповідача у відзиві витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн вважає завищеними внаслідок своєї не співмірності зі складністю справи, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

28.11.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 1119-1697 (а.с.21-27 том 1) з використанням останньою для його електронного підписання одноразового ідентифікатора «А2026», відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 17800 грн, строком користування на 300 днів, зі сплатою відсотків за стандартною % ставкою в розмірі 3,00 % в день і зниженою % ставкою в розмірі 2,50 % в день.

Одночасно з підписанням зазначеного кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 , з використанням для його електронного підписання одноразового ідентифікатора «А2026» також були підписані Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с.9-15 на звороті том 1), Паспорт споживчого кредиту (а.с.17-18 на звороті том 1) та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за згаданим договором (а.с.19 том 1).

При цьому, 28.11.2022 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перерахувало кредитні кошти за згаданим вище кредитним договором ОСОБА_1 шляхом їх перерахування на її картку № НОМЕР_1 з використанням платіжної системи «EasyPay», про що свідчить довідка ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с.16 том 1) та лист ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», надана ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 08.03.2024 року з Вих. № 4242, згідно якого згаданий платіж має ID (а.с.20 том 1).

В свою чергу інформація надана суду АТ КБ «ПриватБанк» за №20.1.0.0.0/7-250703/45402-БТ від 08.07.2025 року, на виконання ухвали суду від 06.06.2025 року, підтверджує те, що відповідачу ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку 28.11.2022 року було здійснено переказ коштів у сумі 17800,00 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за кредитним договором, а саме кредит в повному обсязі не повернула навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 07.03.2024 року має перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 156106,00 грн, з якої 17800,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, а 138306,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що підтверджує інформація за укладеним договором (а.с.70-73 том 1).

Водночас позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в пред`явленому позові до відповідача ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення з останньої на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 1119-1697 від 28.11.2022 року в розмірі 71912,00 грн, з яких 17800,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, а 54112,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, внаслідок застосування Програми лояльності для споживачів фінансових послуг Правил акцій під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с.28 том 1), яка затверджена наказом від 26.12.2023 р. №96-П.

Таким чином позовна вимога заявлена позивачем до відповідача в межах нарахованої заборгованості, але в меншому розмірі, що не суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, зокрема його положенням про те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, передбаченому першим реченням ч.3 ст. 13 ЦПК України.

В свою чергу, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21.11.2024 року у цивільній справі № 503/1830/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживача та визнання недійсними умов кредитного договору № 1119-1697 від 28.11.2022 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено, яке оприлюднено та перебуває у публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Дане рішення набрало законної сили 23.12.2024 року, а у його мотивувальній частині судом було встановлено, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 1119-1697 від 28.11.2022 року, а також те, що ОСОБА_1 на момент укладення договору була ознайомлена з усіма умовами договору, розуміла їх зміст, не заявляла додаткових вимог щодо них, що свідчить про її згоду з умовами спірного договору. Тобто, ОСОБА_1 розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що нею під сумнів не ставилося.

Нормативно-правове застосування:

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки судом встановлено, що відповідач взяті на себе за кредитним договором обов`язки не виконала, тіло кредиту не повернула та не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем на загальну суму 71912,00 грн, а також враховуючи те, що відповідач та/або її представник не надала доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладеному договорі, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в межах заявленої позовної вимоги, тобто в розмірі меншому за фактично існуючу заборгованість.

- щодо заперечень відповідача (представника відповідача) проти позову

Суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача адвоката Савченко Л.В. про те, що позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача, оскільки зазначене підтверджує лист (довідка) ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 08.03.2024 року за Вих. № 4242 (а.с.20 том 1), що в свою чергу також підтверджено банківською установою АТ КБ «ПриватБанк» у наданій суду інформації за №20.1.0.0.0/7-250703/45402-БТ від 08.07.2025 року.

Також суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 54112,00 грн були нараховані не тільки протягом строку дії кредитного договору, але і після його закінчення, оскільки у пункті 2.3 кредитного договору зазначено, що розмір відсотків становить 8010 грн.

Суд вважає, що відсотки за користування кредитними коштами були нараховані позивачем і пред`явленні до стягнення з відповідача виключно в межах строку дії кредитування 300 днів, тобто в період з 28.11.2022 року до 24.09.2023 року, у відповідності до пункту 4.8 кредитного договору (а.с.22 том 1), що в свою чергу підтверджує інформація за укладеним договором (а.с.70-73 том 1), в якій наведено розрахунок, у відповідності до якого останнім днем нарахування відсотків за користування кредиту був 300 день строку кредитування 23.09.2023 року, коли загальна заборгованість за користування кредитом досягла розміру 138306,00 грн і після цього не збільшувалась.

При цьому, суд вважає, що сума процентів 8010 грн, яка зазначена у пункті 2.3 кредитного договору (а.с.21 том 1) є розміром відсотків, які розраховані за умов користування кредитними коштами виключно в період з 28.11.2022 року по 15.12.2022 року, тобто в межах базового періоду 18 днів, передбаченого пунктом 4.4 кредитного договору (а.с.22 том 1), а не протягом всього строку кредитування тривалістю 300 днів, передбаченого пунктом 4.8 кредитного договору (а.с.22 том 1). Такий висновок підтверджує відповідний розрахунок:

17800,00 грн сума кредиту / 100% = 178 грн;

18 днів базового періоду Х 2,5% пільгової процентної ставки, передбаченої пунктом 10.1 кредитного договору, = 45%;

178 грн Х 45% = 8010 грн, тобто сума, яка зазначена у пункті 2.3 кредитного договору.

В свою чергу правильність розрахунку нарахованих і пред`явлених до стягнення позивачем відсотків за користування відповідачем кредитними коштами також підтверджує відповідний розрахунок:

18 днів базового періоду в період з 28.11.2022 року по 15.12.2022 року Х 3% стандартної процентної ставки, передбаченої пунктом 4.6 кредитного договору, = 54%;

17800,00 грн сума кредиту / 100% = 178 грн;

178 грн Х 54% = 9612 грн, тобто сума, яка зазначена у графі «6. Види платежів за кредитом, грн / проценти за користування кредитом» Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за згаданим договором (а.с.19 том 1).

Натомість строк кредитування становив 300 днів, внаслідок чого датою повернення кредиту було 24.09.2023 року, що було передбачено пунктом 4.8 кредитного договору.

У графі «Види платежів за кредитом, грн / проценти за користування кредитом» Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за згаданим договором (а.с.19 на звороті том 1) зазначено, що за 300 днів строку користування кредитом розмір нарахованих відсотків становить 160200,00 грн, яка розрахована наступним чином:

17800,00 грн сума кредиту / 100% = 178 грн;

178 грн Х 3% стандартної процентної ставки, передбаченої пунктом 4.6 кредитного договору, = 534 грн;

534 грн Х 300 днів строку кредитування в період з 28.11.2022 року по 24.09.2023 року, що було передбачено пунктом 4.8 кредитного договору, = 160200,00 грн.

В свою чергу, згідно інформації за укладеним договором (а.с.72 том 1), станом на 24.09.2023 року розмір відсотків нарахованих за користування кредитом становить 138306,00 грн.

Різниця між сумою нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 160200,00 грн, передбаченої у вище згаданій Таблиці (а.с.19 на звороті том 1), і сумою нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 138306,00 грн, передбаченої у вище згаданій інформації (а.с.72 том 1), виникла внаслідок застосування при здійсненні розрахунку за період з 28.11.2022 року по 22.01.2023 року пільгової процентної ставки 2,5%, передбаченої пунктом 10.1 кредитного договору, а не стандартної процентної ставки 3%, передбаченої пунктом 4.6 кредитного договору.

У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Таким чином судом було здійснено перевірку розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками.

В свою чергу відповідач та/або її представник, в обґрунтування висловленої незгоди з заявленим до стягнення розміром відсотків за користування кредитом, не надали свого контррозрахунку щодо кредитної заборгованості за нарахованими відсотками.

З приводу самого розміру відсоткової ставки за користування кредитом, яку представник відповідача у змісті поданого відзиву вважає не справедливою і не добросовісною, то суд відзначає ту обставину, що сам укладений між сторонами кредитний договір був короткостроковим на строк 300 днів, а також передбачав базовий період тривалістю перші 18 днів, який передбачав застосування пільгової процентної ставки. Тому суд вважає, що за умов виконання відповідачем, як позичальником, своїх кредитних зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, то по відношенню до неї не настали б наслідки пов`язані із нарахуванням до стягнення з неї суми заборгованості у пред`явленому розмірі. Короткостроковий строк кредитування сам по собі пояснює причину вищої процентної ставки за користування такими коштами в порівнянні із довгостроковими кредитами, адже в противному випадку кредитор не отримує комерційної вигоди від укладення таких угод.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо судових витрат

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,4 грн сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 36441 від 25.03.2024 року (а.с.8 на звороті, 50 том 1).

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»; місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1119-1697 від 28.11.2022 року в розмірі 71912 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн 00 коп., з яких 17800 грн прострочена заборгованість за кредитом, а 54112,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко