Номер провадження: 22-ц/813/5664/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО Україна» - адвоката Петрушиної Катерини Ігорівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО Україна» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з ТОВ «СІНЕВО Україна» вартість аналізу 1656 гривень та моральну шкоду у сумі 120 000 гривень.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «СІНЕВО Україна» про захист прав споживачів - відмовлено.

09.10.2024 року через систему «Електронний суд», представник ТОВ «СІНЕВО Україна» - адвокат Петрушина Катерина Ігорівна звернулася до суду із заявою в які просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО УКРАЇНА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9600 гривень.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «СІНЕВО Україна» про захист прав споживачів, - відмовлено. Під час подання відзиву на позовну заяву від 04.07.2024 представник ТОВ «СІНЕВО Україна» подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та долучила витяг з договору про надання правової допомоги №2024/0701 від 01 липня 2024 року. Клопотанням від 09.07.2024 року відповідач долучив до матеріалів справи докази понесених судових витрат на правничу допомогу, а саме: рахунок на оплату та платіжну інструкцію. Зазначеним розрахунком було передбачено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9600 гривень. Однак, під час ухвалення рішення по справі не було вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, тому представник відповідача звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року заяву представника відповідача ТОВ «СІНЕВО Україна» Петрушиної Катерини Ігорівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №947/16235/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СІНЕВО Україна» про захист прав споживачів задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у справі №947/16235/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СІНЕВО Україна» про захист прав споживачів.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО УКРАЇНА», місцезнаходження: 04214, м. Київ, вул. Північна, 2/58, літера «А», витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9600 гривень.

Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пропущено строк подання заяви про ухвалення додаткового рішення, так відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення, суд встановив 10 днів. Рішення ухвалено судом 25.09.2024 року, а заява ТОВ "Сінево" подана 09.10.2024 року із пропуском строку, поважних причин пропуску заявником не наведено. У додатковому рішенні суд не пояснив, чому прийняв заяву попри порушення строку, що є порушенням ч. 1 ст. 263 ЦПК (законність і обґрунтованість рішення). Через це заява ТОВ "Сінево" підлягає відхиленню, пропущення строку є підставою для скасування рішення суду від 15.04.2025 року.

Крім того, скаржник зазначає, що у відзиві ТОВ "Сінево" від 04.07.2024 року сума 9600 грн. вказана зі знаками питання ("9?600 грн."), а в додатку 7 немає документів із чіткими сумами (договір, акти, платіжки). Суд у рішенні посилається на рахунок №23, акт №22 і платіжку №PAYO040030, але не перевірив, що ці документи не містять чітких сум і не підтверджують фактичні витрати у розмірі 9?600 грн. Це порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК, яка вимагає документального підтвердження витрат.

Щодо непропорційності суми 9600 грн. скаржник зазначає, що 8 годин роботи адвоката (2500 грн за аналіз законодавства + 5500 грн. за відзив) з справою про захист прав споживачів є непропорційними (ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК). Постанова Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/8182/18 підтверджує, що витрати мають бути розумними і пропорційними складності справи. Однак, судом не враховано цей критерій, що є підставою для скасування рішення.

11.07.2025 року через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО Україна» - адвоката Петрушиної Катерини Ігорівни до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 16.12.2025 року 16:00 год. представник ТОВ «СІНЕВО Україна» не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності останнього.

ОСОБА_1 скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Так ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.12.2025 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та забезпечено проведення судового засідання, що призначено на 16.12.2025 року 16:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Крім іншого, заявнику роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Під час судового засідання 16.12.2025 року в режимі відеоконференцзв`язку було докладено зміст оскаржуваного додаткового судового рішення, межі апеляційного оскарження та зміст резоблтивної частини апеляційної скарги, заслухана позиція ОСОБА_1 з приводу поданої ним апеляційної скарги та його пояснення, а також заслухана позиція ОСОБА_1 з приводу можливості закінчити з`ясування обставин справи в межах доводів апеляційної скарги та здійснити перехід до судових дебатів, після чого зв`язок перервався з технічних причин незалежних від апеляційного суду.

Апеляційним судом було здійснено всі можливі заходи сприяння у під`єднанні ОСОБА_1 до відеоконференції, однак зв`язок переривався, періодично був відсутній звук, що унеможливило за слухання ОСОБА_1 у режимі відеоконференції у судових дебатах.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 чітко і зрозуміло виразив свою власну позицію з приводу поданої ним апеляційної скарги і в судовому засіданні 16.12.2025 року наполягав на її задоволенні згідно з наведеними в апеляційній скарзі доводами, колегія суддів керуючись принципом добросовісності вважає позицію ОСОБА_1 з`ясованою і оскільки відеоконференцзв`язок був перерваний з незалежних від апеляційного суду причин і спроби поновити судове засідання в режимі відеоконферецзв`язку результату не дали, вважає що подальше відкладення розгялуд апеляційної скарги поданої ОСОБА_1 буде мати ознаки необґрунтованого затягування апеляційного провадження і призведе до порушення розумних строків для прийняття рішення за поданою апеляційною скаргою.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, позиція апелянта ОСОБА_2 з приводу поданої ним апеляційної скарги є з`ясованою і наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву представника ТОВ «СІНЕВО Україна» - адвоката Петрушиної Катерини Ігорівни про ухвалення додаткового рішення, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СІНЕВО Україна» витрати на правову допомогу у розмірі 9 600 грн., суд виходив з дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката, складності справи, значення її для сторін, з обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з ТОВ «СІНЕВО Україна» вартість аналізу 1656 гривень та моральну шкоду у сумі 120 000 гривень.

01.07.2024 року за допомогою системи «Електронний суд», представник ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокат Петрушина Катерина Ігорівна звернувся до суду з заявою про вступ у справу як представника, згідно якої просила надати доступ адвокату до матеріалів електронної справи в системі «Електронний суд» (т. 1 т. 1 а. с. 26).

До заяви адвокат додав ордер серії АІ № 1646041 від 01 липня 2024 року, що підтверджує повноваження адвоката Петрушиної К.І. на представництво інтересів ТОВ «СІНЕВО Україна» у Київському районному суді м. Одеси на підставі договору про надання правової допомоги № 2024/0701 від 01 липня 2024 року (т. 1 а. с. 27).

02.07.2024 року через систему «Електронний суд», представником ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокатом Петрушиною К.І. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи (т. 1 а. с. 31).

04.07.2024 року через систему «Електронний суд», від представника ТОВ «СІНЕВО Україна» адвоката Петрушиної К.І. до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого адвокат просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (т. 1 а. с. 40-44).

У відзиві адвокат вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає суму витрат на правову допомогу в розмірі 9 600 гривень та просила зазначені витрати стягнути такі витрати з позивача. Разом з тим, зазначено, що докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат будуть надані під час розгляду справи.

До відзиву додано копію договору про надання правової допомоги № 2024/0701 від 01 липня 2024 року (т. 1 а. с. 64-66).

08.07.2024 року за допомогою системи «Електронний суд», представник ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокат Петрушина К.І. звернулася до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи докази понесених відповідачем судових витрат, а саме: копії рахунку на оплату № 23 від 03.07.2024 року, акту надання послуг № 22 від 03.07.2024 року; платіжної інструкцію № RAYO040030 від 05.07.2024 року та листа № 545 від 08.07.2024 року (т. 1 а. с. 74-79).

02.07.2024 року через систему «Електронний суд», представником ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокатом Петрушиною К.І. направлено клопотання про долучення до матеріалів справ доказів (т. 1 а. с. 88).

16.07.2024 року за допомогою системи «Електронний суд», представник ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокат Петрушина К.І. звернулася до суду з заявою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т. 1 а. с. 92-93).

31.07.2024 року через систему «Електронний суд», представником ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокатом Петрушиною К.І. подано до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яким адвокат просила відмовити позивачу у задоволення позовних вимог (т. 1 а. с. 114-118).

08.08.2024 року за допомогою системи «Електронний суд», представник ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокат Петрушина К.І. подала до суду додаткові пояснення у справі (т. 1 а. с.138-141).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «СІНЕВО Україна» про захист прав споживачів - відмовлено.

09.10.2024 року через систему «Електронний суд», представником ТОВ «СІНЕВО Україна» - адвокатом Петрушиною Катериною Ігорівною до суду подано заяву про стягнення понесених судових витрат, згідно якої сторона відповідача просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9600 гривень.

З доказів на підтвердження понесених відповідачем судових витрат вбачається наступне.

Так, з пункту 1.1. Договору про надання правової допомоги № 2024/0701 від 01 липня 2024 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО Україна», в особі фінансового директора Бондаренко Анни та Адвокатським об`єднанням «СДМ Партнери», в особі його керуючого пантера Сироти Дмитра вбачається, що Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначених цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору, за надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1. цього Договору, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду )гонорар).

Розмір винагороди (гонорару), порядок її обчислення (фіксована сума, погодинна оплата) АО при надання правової допомоги,а також умови та порядок розрахунків (авансування, оплата за результатом тощо), визначається Сторонами додатках до цього Договору.

Згідно з п. 4.2. Договору, підставою для сплати винагороди (гонорару), фактичних витрат та інших платежів за цим Договором є відповідні Доручення (оформлені як Додатки до Договору) та/або рахунки, що готуються та передаються Клієнту Адвокатським об`єднанням.

Відповідно до Акту надання послуг № 22 від 03 липня 2024 року виконавцем були виконані наступну роботи (надані послуги): надання правової допомоги, а саме:

- аналіз діючого законодавства та надання юридичної консультації;

- підготовка проекту відзиву на позовну заяву, збір документів, ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву до суду.

Загальна вартість робіт (послуг) із ПДВ склала 9 600 грн.

Згідно рахунку на оплату № 23 від 03.07. 2024 року вартість наданих АО «СДМ Партнери» послуг за Договором про надання правової допомоги № 2024/0701 від 01 липня 2024 року становить 9 600 грн.

З платіжної інструкції № RAYO040030 від 05.07.2024 року вбачається, що ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» сплачено на рахунок АО «СДМ Партнери» суму у розмірі 9 600 грн. за надання правової допомоги згідно рахунку 23 від 03 липня 2024 року.

Також, до клопотання додано докази направлення клопотання про долучення доказів іншим учасникам справи.

Колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні по справі «East/West Allia№ce Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 820/3681/18 (адміністративне провадження № К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України у першій заяві по суті спору, а саме в відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Петрушина К.І. зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правову допомогу у розмірі 9 600 гривень, що складаються з витрат на правову допомогу адвоката та зазначила, що документальне підтвердження понесених витрат буде надано до суду під час розгляду справи.

08.07.2024 року за допомогою системи «Електронний суд», представник ТОВ «СІНЕВО Україна» адвокат Петрушина К.І. звернулася до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи докази понесених відповідачем судових витрат, а саме: копії рахунку на оплату № 23 від 03.07.2024 року, акту надання послуг № 22 від 03.07.2024 року; платіжної інструкцію № RAYO040030 від 05.07.2024 року та листа № 545 від 08.07.2024 року.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Апеляційний суд констатує, що відповідачем дотримано процесуальний строк подання доказів на підтвердження понесених останнім судових витрат, оскільки такі докази були надані до суду стороною відповідача до закінчення судових дебатів у справі.

За загальним правилом, питання про розподіл судових витрат має вирішуватися судом одночасно із вирішенням спору у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи по суті, та за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України).

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення від 25.09. 2024 року не вирішено питання стягнення витрат на правову допомогу, докази на підтвердження яких представником відповідача були надані суду разом із клопотанням про долучення доказів від 08.07.2024 року, тобто до закінчення судових дебатів у справі, тому суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи мав ухвалити додаткове рішення у справі.

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на пропущення відповідачем строків звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Вбачається, що рішення суду по суті спору, яким позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог до відповідача, ухвалено судом 25.09.2024 року. Дане рішення суду залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2025 року.

За таких обставин, у суду першої інстанції були наявні всі підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Апеляційним судом критично сприймаються доводи скаржника про недоведеність понесених відповідачем судових витрат, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Апеляційний суд вважає, що надані докази підтверджують дійсність, обґрунтованість і співмірність понесених судових витрат позивача на правничу допомогу відповідно складності справи, значення розгляду справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Зокрема, на підтвердження понесених судових витрат позивача на правничу допомогу представником надано наступні докази:

- Договір про надання правової допомоги № 2024/0701 від 01 липня 2024 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО Україна», в особі фінансового директора Бондаренко Анни та Адвокатським об`єднанням «СДМ Партнери», в особі його керуючого пантера Сироти Дмитра, згідно п. 1.1 якого вбачається, що Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначених цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору;

- Акт надання послуг № 22 від 03.07. 2024 року, згідно якого виконавцем були виконані наступну роботи (надані послуги): надання правової допомоги, а саме: аналіз діючого законодавства та надання юридичної консультації; підготовка проекту відзиву на позовну заяву, збір документів, ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву до суду. Загальна вартість робіт (послуг) із ПДВ склала 9 600 грн.

- платіжну інструкцію № RAYO040030 від 05.07.2024 року з якої вбачається, що ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» сплачено на рахунок АО «СДМ Партнери» суму у розмірі 9 600 грн. за надання правової допомоги згідно рахунку 23 від 03 липня 2024 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що справа з підстав розгляду спору по суті перебувала у провадженні районного суду з травня по вересень 2024 року, під час якого представником відповідача у справі подавались процесуальні документи, зокрема заява про вступ у справу як представника та ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву, клопотання про долучення доказів, заперечення на відповідь на відзив, додаткові пояснення.

При цьому, представником ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» адвокатом адвокат Петрушиною К.І. досягнуто мети надання правничої допомоги у цій справі.

Слід зазначити, що представником відповідача під час розгляду справи не вчинялись дії, що могли призвести до затягування розгляду справи або надання тверджень та заперечень щодо певних обставин, без надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

При цьому заперечуючи проти стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, в судах першої та апеляційної інстанцій, сторона позивача відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 137 ЦПК України не надає жодних доказів неспівмірності понесених відповідачем судових витрат щодо складності цієї справи.

Отже, враховуючи складність справи, необхідність надання представником відповідача послуг та їх характер, тривалість розгляду справи в суді першої інстанції та її результат, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9 600 грн.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про неправильну оцінку судом доказів, які надані сторонами та неправильне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 29.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова