У Х В А Л А

іменем України

22 грудня 2025 року м. Теребовля

Суддя Теребовлянського районного суду Тернопільської області Малярчук В.В. при вирішенні питання про прийняття заяви до провадження представниці заявника ОСОБА_1 адвокатки Сампари Надії Миронівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Іванівської сільської територіальної громади про встановлення факту самостійного виховання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Представниця заявника ОСОБА_1 адвокатка Сампара Надія Миронівна подала до суду заяву останнього про встановлення факту самостійного виховання дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи вимоги вказаної заяви, ОСОБА_1 зазначив, що він є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дитини ОСОБА_2 у лютому 2022 року виїхала за межі території України. Відповідно до рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 30 вересня 2024 року № 64 "Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини" визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2024 року. Станом на момент звернення із заявою він самостійно виховує і здійснює матеріальне забезпечення неповнолітньої дитини. Встановлення факту самостійного виховання дитини має для нього юридичне значення, оскільки він може отримати право на відстрочку від мобілізації.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 23.05.2025 у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сампара Надія Миронівна, заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про встановлення факту самостійного виховання дитини - відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.07.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23.05.2025 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається із постанови Тернопільського апеляційного суду від 02.07.2025 року, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, вважаючи, що дана справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження. Щодо висновку судді про наявність спору про право, то колегія суддів вважає його передчасним, оскільки суд зобов`язаний залучити до участі в справі всіх заінтересованих осіб та встановити, чи здійснює батько здійснює самостійне виховання та утримання дитини та чи існує спір з даного питання між батьками.

Однак, слід звернути увагу на зміну судової практики Верховного Суду щодо можливості розгляду даної кате6горії справ в порядку окремого провадження.

Так, відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2025 року справа № 709/1954/24.

Так, відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) та від 15.08.2025 у справі №709/1954/24 факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

«Невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них. Добровільна відмова батьків від дитини є неправозгідною і суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України).

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні.

Таким чином, подана заява про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї дитини, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі викладеного та керуючись ст. 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою представниці заявника ОСОБА_1 адвокатки Сампари Надії Миронівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Іванівської сільської територіальної громади про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Роз`яснити представниці заявника її право на звернення з вимогами до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Малярчук В.В.