Дата документу 23.12.2025 Справа № 336/6294/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6294/23 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О. І.
Провадження № 22-ц/807/1846/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження № 22-ц/807/1846/25-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Пантюх Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» про визнання трудових відносин припиненими та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у жовтні 2023 року уточнила до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» про визнання трудових відносин припиненими та стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначено, що з 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працювала в ОСББ «Берізка Нова» на посаді бухгалтера на умовах дистанційної роботи та неповного робочого дня.

З грудня 2021 року ОСОБА_1 припинили виплачувати заробітну плату, у зв`язку із чим наявна заборгованість в сумі 100623, 33 гривень, з яких заробітна плата складає 89090,91 гривень, індексація заробітної плати в сумі 3759,14 гривень, оплата тимчасової непрацездатності 833,33 гривні, а також компенсація за невикористану відпустку в сумі 6939,95 гривень.

29 травня 2023 року ОСОБА_1 подано до ОСББ «Берізка Нова» заяву про звільнення за власним бажанням з 31 травня 2023 року, водночас ця заява не була розглянута, а позивач не була звільнена.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила розірвати трудовий договір дистанційної роботи від 11 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСББ «Берізка Нова», з 31 травня 2023 року, та припинити в зв`язку із цим трудові відносини між ОСОБА_1 та ОСББ «Берізка Нова» з 31 травня 2023 року з підстав, передбачених ч.1 ст.38 КзпП України. Стягнути з ОСББ «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, суму індексації за заробітну плату та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 100 623,33 грн, в тому числі 89 090,91 грн заборгованості із виплати заробітної плати, 3759,14 грн заборгованості з індексації на заробітну плату, 833,33 грн заборгованості по непрацездатності та 6939,95 грн заборгованості із грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, з вирахуванням з цієї суми всіх належних до сплати податків та зборів. Допустити негайне виконання стосовно стягнення з ОСББ «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у межах платежу за один місяць. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року позов задоволено.

Розірвано трудовий договір про дистанційну роботу від 11 жовтня 2021 року, укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» та ОСОБА_1 , з 31 травня 2023 року.

Визнано припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» з 31 травня 2023 року на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України у зв`язку із звільненням за власним бажанням.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 100623,33 гривень в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2023 року, суми індексації заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, оплати періоду тимчасової непрацездатності.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1703,60 гривень.

04 серпня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка О.О. про ухвалення додаткового рішення у справі №336/6294/23, подана представником до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» 01 серпня 2025 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що під час судових дебатів 21 липня 2025 року стороною позивача повідомлялося, що протягом 5 днів з дня ухвалення рішення буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, та надано до суду всі необхідні докази їх понесення стороною позивача. Зазначене було викликано необхідністю збору всіх понесених судових витрат позивачем за весь час судового розгляду, а також остаточного розрахунку між позивачем та його представником. Також, разом із першою заявою по суті спору, заявником подавався орієнтовний розрахунок судових витрат на суму 10 000 грн. Фактичний розмір судових витрат на правову допомогу, який поніс позивач становить 20 000 грн. На підтвердження понесених судових витрат стороною позивача додаються до заяви дія договору про надання правової допомоги, копії актів наданих послуг, де конкретизовано відповідну послугу, яку було надано адвокатом, а також копії квитанції про їх оплату.

На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити додаткове рішення по справі №336/6294/23, яким стягнути з ОСББ «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 понесені нею втрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Додатковим рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року заяву представника позивача адвоката Пономаренка Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення втрат на правову допомогу у цій справі задоволено частково. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 18 000 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішенням суду від 30 липня 2025 року, додатковим рішенням суду від 16 вересня 2025 року, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовну ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви представника позивача адвоката Пономаренко О.О. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що голова ОСББ «Берізка Нова» з моменту зміни керівництва Арнаут І.М. (протокол загальних зборів ОСББ «Берізка Нова» від 28.10.2021 року) не мала можливості визначити наявність офіційних трудових відносин ОСББ з ОСОБА_1 , оскільки остання утримувала кадрові та бухгалтерські документи, на вимогу нового голови ОСББ ОСОБА_2 кадрові та бухгалтерські документи не передавала. Штатний облік в ОСББ здійснюється на підставі оригіналів документів, а саме: Штатного розкладу, трудових договорів, наказів прийняття. Відсутність/не передання оригіналів таких документів після зміни керівника ОСББ не давало можливість дійти висновку щодо наявності найманих працівників. ОСОБА_1 на роботу не виходила, ніякої роботи не виконувала, оскільки вважала зміну голови ОСББ незаконною. За таких умов голова ОСББ ОСОБА_2 не мала можливості визначити наявності офіційних трудових відносин ОСББ з ОСОБА_1 , а відповідно і забезпечувати обсягом роботи та вимагати дотримання трудової дисципліни від ОСОБА_1 . Оскільки в ОСББ «Берізка Нова» були відсутні документи про те, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду бухгалтера в ОСББ «Берізка Нова» з 11 жовтня 2021 року, які вона утримувала та не передавала новому керівництву ОСББ, за період зазначений в позові позивачка роботу не виконувала, тому не має правових підстав для виплати їй заробітної плати та інших зазначених нею в позові платежів, оскільки заробітна плати виплачується працівнику за виконану ним роботу.

Щодо заперечень проти ухвалення додаткового рішення суду, апелянт зазначає, що на дату подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, договір укладений між ОСОБА_1 та АО «Право Студія» від 19.06.2023 року строком до 19.06.2024 року, продовжений додатковою угодою. Відповідно до ордеру на надання правничої допомоги, адвокат Пономаренко О.О. здійснює індивідуальну адвокатську діяльність. Суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства прийняв та долучив до матеріалів справи додаткові докази (копію договору адвоката із АО Право студія та копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги), подані 11.09.2025 року, клопотання про поновлення строку на подання доказів стороною позивача не ставилося. При цьому в оскаржуваному додатковому рішенні суд жодним чином не обґрунтував прийняття таких доказів поза строками визначеними ч.8 ст.141 ЦПК України тим самим надав перевагу позивачці, що суперечить загальним принципам об`єктивності та неупередженості.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Пономаренко О.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСББ «Берізка Нова» уклали безстроковий трудовий договір, який ОСОБА_1 згодом вирішила розірвати з власної ініціативи. При цьому ОСОБА_1 виконала усі необхідні дії, спрямовані на розірвання договору з цієї підстави, а саме направила письмову заяву про звільнення на адресу роботодавця. Представники ОСББ «Берізка Нова» не заперечували факту отримання вказаного звернення ОСОБА_1 , а рівно і того, що рішення за заявою позивача прийнято не було, ОСОБА_1 не була звільнена. Суд вбачав підстави для задоволення позовних вимог в частині розірвання трудового договору та припинення трудових відносин. При цьому суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права, як визнання трудових відносин з відповідачем припиненими у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивачем вичерпано інші можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин із ОСББ «Берізка Нова». Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, суми індексації заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, оплати періоду тимчасової непрацездатності, суд виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи працевлаштованою на ОСББ «Берізка Нова» безумовно мала право і на отримання заробітної плати в розмірі, яка передбачена трудовим договором та штатним розписом, затвердженим ОСББ. Враховуючи викладене, відсутність заперечень відповідача щодо правильності проведеного позивачем розрахунку, суд вбачав підстави також і для стягнення заборгованості із заробітної плати, суми індексації, оплати тимчасової непрацездатності, компенсації за невикористану відпустку.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка О.О. про стягнення 18 000 грн витрат на правничу допомогу є доведеним, а також співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому суд задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення частково та стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в зазначеному розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Трудові відносини в Україні врегульовані Кодексом законів про працю України.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що Наказом № 1-к від 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера ОСББ «Берізка Нова» з 11 жовтня 2021 року, на умовах дистанційної роботи з неповним робочим тижнем, табельний номер 00002 (т.1 а.с.14). Підставою прийняття на роботу була заява ОСОБА_1 від 08 жовтня 2021 року (т.1 а.с.15).

11 жовтня 2021 року між ОСББ «Берізка Нова» та ОСОБА_1 укладений трудовий договір про дистанційну роботу, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати певну роботу, як то відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, підготовку платіжних квитанцій, здійснення платежів в системі Клієнт-банк на підставі первинних документів, нарахування та перерахування заробітної плати, податків та зборів, тощо (т.1 а.с.15-21).

Вказаний договір є безстроковим.

Наказом голови правління ОСББ «Берізка Нова» Леоновою О.О. № 2-п від 29 жовтня 2021 року з 01 листопада 2021 року внесено зміни до штатного розкладу щодо розміру посадових окладів (т.1 а.с.59).

29 жовтня 2021 року ОСББ «Берізка Нова» затверджено штатний розклад, згідно із яким місячний розмір заробітної плати бухгалтера становить 5000 гривень (т.1 а.с.59).

Згідно із протоколу засідання правління ОСББ «Берізка Нова» від 08 листопада 2021 року правлінням вирішено припинити повноваження ОСОБА_3 як голови правління ОСББ «Берізка Нова» з 15 листопада 2021 року, обрано головою правління ОСББ «Берізка Нова» ОСОБА_2 з 16 листопада 2021 року (т.1 а.с.119-121).

04 січня 2022 року Латишевою Л.М. голові правління ОСББ «Берізка Нова» направлено звернення щодо виплати заробітної плати, в якому ОСОБА_1 просила здійснити виплату заробітної плати за грудень 2021 року, а також виплату за тимчасову непрацездатність (представник відповідача ОСОБА_2 підтвердила факт отримання цього звернення) (т.1 а.с.135).

Також позивачем надано роздруківку переписки між нею та ОСОБА_2 , з якої вбачається, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 про те, що вона є бухгалтером, її заробітна плата становить 5000 гривень. Крім того, ОСОБА_1 відправляє перелік платежів, які потрібно здійснити у грудні 2021 року.

31.12.2021 року ОСОБА_1 пропонувала ОСОБА_2 зустрітись з метою обговорення робочих моментів. 10.01.2022 року ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 надати їй банківську виписку для складання розрахунків та здачі декларації та фінансової звітності за 2021 рік, натомість вказане звернення залишилось без відповіді.

17.01.2022 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 повідомлення з проханням виплатити заробітну плату за грудень 2021 року та частину за січень 2022 року, натомість звернення залишається без відповіді.

18.02.2022 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 повідомлення з проханням надати банківську виписку для складання розрахунків.

ОСОБА_1 надала роздруківки із перепискою з ОСОБА_4 (ревізор ОСББ) (т.1 а.с.33-53).

29 травня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву до ОСББ «Берізка Нова» про звільнення з посади бухгалтера з 31 травня 2023 року за власним бажанням. Також в зазначеній заяві ОСОБА_1 просила виплатити їй заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку (т.1 а.с.22,72).

Згідно із розрахунком заборгованості по заробітній платі, за період з грудня 2021 року по травень 2023 року включно наданою ОСОБА_1 розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 складає 100623,33 грн, з яких 89090,91 грн заборгованість зі заробітної плати, 6939,95 грн компенсацію за невикористану відпустку, 833,33 грн оплата тимчасової непрацездатності, 3759,14 грн сума індексації (т.1 а.с.61-62).

В матеріалах справи містяться розрахункові відомості та табелі обліку використання робочого часу за 2022-2023 роки, надані позивачем та підписані ОСОБА_3 , яка з 16.11.2021 року посаду голови правління ОСББ «Берізка Нова» не займала (т.1 а.с.23-56).

Предметом даного спору є: припинення трудових відносин через звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера ОСББ «Берізка Нова» в установленому законом порядку на день звернення із відповідною заявою до голови ОСББ, а також зобов`язання голови правління ОСББ «Берізка Нова», ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплату сум, що належать їй до сплати від підприємства, установи, організації та яка проводиться в день звільнення, в даному випадку за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2023 року у розмірі 100623,33 грн.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням роботодавця.

Статтею 4 Конвенції МОП № 158 1982 року передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (стаття 139 КЗпП України).

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 зазначеного Закону визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору.

Однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України), зокрема розірвання з цієї ініціативи трудового договору, укладеного на невизначений строк (стаття 38 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна

Відповідно до статті 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.

Відповідно до п. 1 розділу 3 Статуту ОСББ « Берізка Нова» органами управління об`єднання є загальні збори ( п. 2 розділу 3 Статуту). Відповідно до п. 3 розділу 3 Статуту до виконавчої компетенції загальних зборів належать: обрання членів правління об`єднання. Згідно з п. 4 розділу 3 Статуту за рішенням загальних зборів можуть бути обрані представники від об`єднання, в подальшому з числа яких формується правління, яким надаються відповідні повноваження щодо оперативного вирішення нагальних питань шляхом скликання зборів правління. Згідно з п. 11 розділу 3 Статуту рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.. Згідно з п. 11 розділу 3 Статуту виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно встановлених обставин справи вбачається, що Наказом № 1-к від 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера ОСББ «Берізка Нова» з 11 жовтня 2021 року, на умовах дистанційної роботи з неповним робочим тижнем, табельний номер 00002.

11 жовтня 2021 року між ОСББ «Берізка Нова» в особі голови правління Леоновою О.О. та ОСОБА_1 укладений трудовий договір про дистанційну роботу.

Отже вірними є висновки районного суду, що 11 жовтня 2021 року між ОСББ «Берізка Нова» та ОСОБА_1 розпочались трудові відносини. ОСОБА_1 та ОСББ «Берізка Нова» уклали безстроковий трудовий договір, який ОСОБА_1 згодом вирішила розірвати з власної ініціативи, направивши заяву про звільнення на адресу роботодавця (т.2 а.с.92).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права, як визнання трудових відносин з відповідачем припиненими у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивачем вичерпано інші можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин із ОСББ «Берізка Нова».

Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги в частині розірвання трудового договору про дистанційну роботу від 11.10.2021 року, укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» та ОСОБА_1 з 31.05.2023 року та визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» з 31 травня 2023 року на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України у зв`язку із звільненням за власним бажанням.

Натомість, колегія суддів не може погодиться із висновками суду першої інстанції щодо стягнення заробітної плати та інших платежів з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, суми індексації заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, оплати періоду тимчасової непрацездатності, суд виходить з наступного.

Статтею 94, 95 КЗпП визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 115 ч. 1 КЗпП передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 83 КЗпП вказано, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином, фактичне виконання роботи є ключовим для оцінки обов`язку виплатити заробітну плату, в той час, як факт оформлення трудових відносин сам по собі не породжує право на оплату. В даній справі, обов`язок суду встановити, чи підтверджується виконання роботи належними доказами.

Так, зі змісту позовної заяви, позивачем не заперечується факт не передання фінансової звітності, табелів обліку робочого часу, податкових декларацій та інших бухгалтерських документів, як і не заперечується не передання документів, які підтверджують працевлаштування позивача. Колегія зазначає, що передача таких документів ОСОБА_3 після припинення її повноважень як голови ОСББ «Берізка Нова», не є належним підтвердженням виконання обов`язків саме в ОСББ «Берізка Нова».

ОСОБА_1 було достеменно відомо, що відповідно до протоколу № 1 загальних зборів ОСББ « Берізка Нова» від 28 жовтня 2021 року було обрано новий склад членів правління ОСББ «Берізка Нова». 08 листопада 2021 року було проведено засідання правління ОСББ «Берізка Нова». Згідно Протоколу № 1 засідання правління ОСББ «Берізка Нова» від 08 листопада 2021 року було розглянуто питання про припинення повноважень голови правління з 15 листопада 2021 року та обрано головою правління ОСББ «Берізка Нова» ОСОБА_2 з 16 листопада 2021 року.

З огляду на це, виконання працівником своїх трудових функцій, а саме: відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку; підготовку платіжних квитанцій для сплати внесків на утримання будинку; відображення в платіжних квитанціях комунальних витрат; нарахування та перерахування заробітної плати, податків та зборів; підготовку кадрової документації, формування та подання податкової, фінансової та статистичної звітності, не відбувалось належним чином.

Наприклад, табелі використання робочого часу, які були надані до позовної заяви, містять відомості щодо ОСОБА_3 , котра не була головою правління ( працівником) з 08 листопада 2021 року, про що ОСОБА_1 було відомо. Дані про облік робочого часу ОСОБА_3 не відповідають дійсності, як і не відповідають дійсності дані, зазначені в розрахункових відомостях щодо нарахування заробітної плати. Натоміть, в цих документах відсутні відомості щодо працівника ОСОБА_2 .

З огляду на це, є передчасними висновки щодо виконання трудових обов`язків в цій частині ОСОБА_1 .

Більш того, вищезгадані документи мали своєчасно передаватись новому голові правління ОСББ «Берізка Нова» - ОСОБА_2 .

Непередання вищевказаних документів роботодавцю, а також документів, які підтверджують працевлаштування ОСОБА_1 ( всі кадрові документи, в тому й числі накази про прийом на роботу найманих працівників, штатний розклад) фактично позбавило можливості провадити господарську діяльність ОСББ «Берізка Нова», та належно встановити факт наявності трудових відносин між ОСББ «Берізка Нова» та ОСОБА_1 навіть після отримання від позивачки зави про звільнення.

Як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона вважала незаконними загальні збори ОСББ « Берізка Нова» від 28 жовтня 2021 року оформлені протоколом № 1, якими головою зборів було затверджено ОСОБА_2 , у зв`язку з чим не передавала їй оригінали документів, які знаходилися в неї щодо господарської діяльності ОСББ «Берізка Нова», бухгалтерські та кадрові документи, оскільки продовжувала вважати, що головою ОСББ «Берізка Нова» є ОСОБА_3 , що є порушенням п. 11 розділу 3 Статуту ОСББ « Берізка Нова», оскільки рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту є обов`язковим для виконання.

Факт передачі вищезгаданих документів лише після ухвалення оскаржуваного рішення підтвердила позивач у судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційному суді.

Доказів того, що загальні збори ОСББ « Берізка Нова» від 28 жовтня 2021 року, оформлені протоколом № 1, яким головою зборів затверджено ОСОБА_2 визнано недійсними (незаконними) матеріалами справи не містять.

Напроти, з 06 12.2021 року головою правління ОСББ « Берізка Нова» є Арнаут І.М. на підставі відомостей про здійснення дій з державної реєстрації та взяття на облік (зняття з обліку) юридичних осіб та фізичних осіб підприємців які надходять у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( ЄДР) та інформаційними системами Державної податкової служби України».

Звіти за 1V квартал 2021 року, за 1 квартал 2022 року, за 2 квартал 2022 року за підписом попереднього голови правління ОСОБА_3 дані для яких передавалися позивачкою ОСОБА_1 , що остання пояснила як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, що на її думку свідчить про виконання нею роботи бухгалтера ОСББ «Берізка Нова», не є дійсними, що підтверджується листом начальника Олександрівської державної податкової інспекції за № 44304/6/08-01-50-09 від 27 жовтня 2023 рок, а також встановлено Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 336/6358/23.

Отже, доводи позивача про те, що в зазначений в позові період вона виконувала роботу бухгалтера, оскільки звіти про проведену роботу передавала попередньому голові правління ОСОБА_3 , так як продовжувала вважати її законно обраною головою правління ОСББ «Берізка Нова», колегія суддів оцінює критично, оскільки згідно з протоколом № 1 від 08 листопада 2021 року засідання правління ОСББ « Берізка Нова» вирішено припинити повноваження голови правління ОСББ «Берізка Нова» ОСОБА_3 з 15.11.2021 року.

Про зазначені обставини позивачка ОСОБА_1 була достеменно обізнана, що нею не заперечувалося як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі представника відповідача на те, що голова правління ОСББ «Берізка Нова» Арнаут І.М. не була обізнана про працевлаштування ОСОБА_1 через відсутність відповідної документації, яку позивачка утримувала у себе та не бажала передавати новому голові правління. ОСОБА_1 не виконувала покладених на неї обов`язків бухгалтера в ОСББ « Берізка Нова» з 01 грудня 2021 року до моменту звернення із заявою про звільнення ( 31 травня 2023 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає законних підстав для стягнення заборгованості з заробітної плати, оскільки відсутні докази виконання роботи ОСОБА_5 в інтересах відповідача, а враховуючи, висновок колегії суддів, що у відповідача відсутній обов`язок з виплати заробітної плати, інші вимоги щодо стягнення суми індексації заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, оплати періоду тимчасової непрацездатностітакож не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про надання судом переваги при оцінці доказів на користь позивача під час дослідження переписки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є помилковими і апеляційний суд з ними погодитися не може.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на фактичне прийняття судом першої інстанції позовних вимог попри їх відхилення у зв`язку з порушенням строків, визначених ч.3 ст. 49 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Як зазначає Верховний Суд у своїх постановах, закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15))

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Відповідно, суд першої інстанції врахував неможливість зміни позовних вимог шляхом подачі уточненої позовної заяви, та здійснив розгляд справи у межах вже заявлених первинних позовних вимог, вірно встановивши, якого результату воліє досягти позивач при звернені до суду та вірно визначив спосіб виконання судового рішення задля його ефективності та остаточності. У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції частини 3 статті 49 ЦК України не заслуговують на увагу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив, що обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права, як визнання трудових відносин з відповідачем припиненими у зв`язку зі звільненням за власним бажанням є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, натомість припустився помилки, прийшовши до висновку, що факт працевлаштування сам по собі є підставою для виплати заробітної плати без виконання трудових обов`язків.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення її з посади бухгалтера ОСББ підлягають удоволенню, у той час, як у нарахуванні і виплаті заробітної плати та належних їй сум при звільненні слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу додатковим рішенням, колегія суддів зазначає наступне.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша та третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що у підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги ОСОБА_6 надано: ордер про надання правничої допомоги від 19.06.2023 серії АР №1130026, виданий на підставі Договору про надання правової допомоги №54-23 від 19.06.2023, квитанції на оплату послуг АО «Право Студія», а саме: від 11.07.2023 в сумі 2000,00 грн., від 26.09.2023 в сумі 3000,00 грн., від 29.09.2023 в сумі 1000,00 грн., від 30.11.2023 в сумі 2000,00 грн., від 27.12.2023 в сумі 2000,00 грн., від 28.06.2024 в сумі 2000,00 грн., платіжні інструкції: від 15.05.2025 в сумі 2000,00 грн., від 30.05.2025 в сумі 2000,00 грн., від 21.07.2025 в сумі 2000,00 грн.; Акти наданих послуг за договором №54-23 від 19.06.2023, в яких зазначені надані виконавцем послуги та їх вартість, а саме: Акт № 1 від 30.06.2023 - складання позовної заяви - 2000,00 грн.; Акт № 2 від 30.08.2023 участь в судовому засіданні 30.08.2023 (довідка неявка а.с. 86 т.1) 2000,00 грн., Акт № 3 від 19.09.2023 складання відповіді на відзив - 2000,00 грн., Акт № 4 від 27.11.2023 участь в судовому засіданні 27.11.2023 2000,00 грн., участь в судовому засіданні 27.09.2023 2000 грн., Акт № 5 від 08.05.2024 участь в судовому засіданні 08.05.2024 2000,00 грн., Акт № 6 від 28.10.2024 участь в судовому засіданні 28.10.2024 2000,00 грн., Акт № 7 від 14.04.2025 участь в судовому засіданні 14.04.2025 2000,00 грн., Акт № 8 від 07.05.2025 участь в судовому засіданні 07.05.2025 2000,00 грн., Акт № 9 від 21.07.2025 участь в судовому засіданні 21.07.2025 2000,00 грн. Актами наданих послуг підтверджено надання послуг на загальну суму 20000,00 гривень. Також, суду наданий Договір про надання правової (правничої) допомоги №54-23 від 19.06.2023, відповідно до п. 6.9. якого для надання юридичної допомоги клієнту виконавець призначає, зокрема, адвоката Пономаренка О.О. Згідно із додатковою угодою № 1 від 19.06.2024 строк договору було продовжено.

Оцінивши пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, перевіривши докази понесення зазначених витрат та їх розміру, беручи до уваги заперечення відповідача, який заперечує щодо їз стягнення у визначеному позивачем розмірі, оскільки вважає їх неспівмірними зі складністю справи, колегія суддів вважає, що сума стягнутого судом першої інстанції відшкодування на правову допомогу в розмірі 18000 грн підлягає зменшенню до суми у 8000 грн, що на думку апеляційного суду повною мірою відповідатиме принципам розумності та співмірності, пропорційності розміру задоволених позовних вимог, забезпечить баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

У зв`язку з тим, що аргументи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року у справі підлягає зміні, а саме зменшенню розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з 18000 грн до 8000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року в частині задоволення позову про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 100623,33 гривень в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2023 року, суми індексації заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, оплати періоду тимчасової непрацездатності скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову про стягненні з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 100623,33 гривень в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2023 року, суми індексації заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, оплати періоду тимчасової непрацездатності - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року змінити в частині розміру стягнутих з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка Нова» на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 18000 гривень до 8000 (восьми тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 грудня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кухар С.В.