Дата документу 25.12.2025
Справа № 334/6207/25
Провадження № 2/334/3436/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шерештан О.М., розглянувши у судовому засіданні порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Дьякової Тетяни Вікторівни, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Дьякової Т.В., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.06.2000 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 року шлюб між сторонами розірвано.

13.11.2001 сторонами, під час зареєстрованого шлюбу, сторонами у справі було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлкою В.М.

Квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Добровільно дійти згоди про поділ спільного майна, придбаного під час перебування у шлюбі, сторони не змогли, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Просить поділити майно набуте за час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати.

Позивачка, представник позивачки в судове засідання не з`явились. До суду представник позивачки надала заяву, в якій просила справу розглянути без їх участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 17 червня 2000 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 221, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

В період шлюбу, 13.11.2001 року сторони, згідно договору купівлі-продажу від 13.11.2001, придбали квартиру АДРЕСА_3 . Покупцем цієї квартири в договорі купівлі-продажу зазначено ОСОБА_2 - відповідача у справі. Тобто, хоча договір купівлі-продажу квартири укладався продавцем з відповідачем, зазначена квартира є спільним сумісним майном подружжя і належить кожному із подружжя в рівних долях.

На замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України, де дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій.

Визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана під час перебування в шлюбі позивачки та відповідача та являється спільною сумісною власністю подружжя.

При поділі цього майна подружжя підстав для відступлення від рівності часток не встановлено і вимог про таке не заявлено, а тому суд виходить з того, що частки дружини та чоловіка є рівними.

Відтак, в порядку поділу майна подружжя суд слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Тобто, в порядку поділу майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою та підтверджені матеріалами справи судові витрати, а саме 5647,90 грн, судового збору, та 1710,00 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (виготовлення копій документів з інвентаризаційної справи, згідно рахунку-фактури № СФ-6838 від 10.10.2025).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Дьякової Тетяни Вікторівни, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Поділити майно, набуте за час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_2 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5647,90 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 1710, 00 грн. Всього стягнути 7357,90 грн. (сім тисяч триста п`ятдесят сім гривень 90 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя: Турбіна Т. Ф.