УХВАЛА

18 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 463/2837/21-ц

провадження № 61-1670ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

8 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для усунення недоліків, касаційну скаргу визнано неподаною та повернено заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 21 жовтня 2024 року (касаційне провадження № 61-13812ск24).

26 листопада 2024 року ОСОБА_1 вдруге подав касаційну скаргу на

рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та

постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення недоліків, а саме подання до суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та доказів поважності причин його пропуску; уточненої касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав); копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи (касаційне провадження № 61-16082ск24).

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2025 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернено заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 19 грудня 2024 року (касаційне провадження № 61-16082ск24).

6 лютого 2025 року ОСОБА_1 втретє подав касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 3 березня 2025 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження; надання виправленої касаційної скарги, оформленої у відповідності до вимог

статті 392 ЦПК України, в якій зазначити пункт (пункти) частини другої

статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав), та копії виправленої скарги для відповідача.

6 липня 2025 року ОСОБА_1 у підсистемі «Електронний суд» сформував касаційну скаргу у новій редакції, зареєстровану судом 7 липня 2025 року.

У зв`язку з перебування судді-доповідача Карпенко С. О. в період з 7 липня 2025 року до 25 липня 2025 року у щорічній відпустці відповідно до наказу голови Верховного Суду від 18 червня 2025 року № 2184-К, касаційну скаргу у новій редакції передано судді-доповідачу 28 липня 2025 року.

Так, в касаційній скарзі у новій редакції ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке мотивовано тим, що 8 жовтня 2024 року ним була подана касаційна скарга для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі Конституції України і в межах строку касаційного оскарження судових рішень.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права оскарження судових рішень у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Варто зауважити, що заявником двічі вчинялися дії щодо касаційного оскарження судових рішень, натомість саме ним не було дотримано вимог ЦПК України щодо форми і змісту касаційної скарги, зокрема, щодо зазначенняпідстав касаційного оскарження судових рішень, що як наслідок стало підставою для повернення попередньо поданих касаційних скарг.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 12 вересня 2024 року, впершекасаційну скаргу подано в межах строку на касаційне оскарження, однак ухвалою Верховного Суду

від 31 жовтня 2024 року суд касаційну скаргу визнав неподаною та повернув її заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 21 жовтня 2024 року.

Верховний Суд при первісному зверненні із касаційною скаргою роз`яснював заявнику спосіб виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, проте

ОСОБА_2 вдруге звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, яка не містила належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень.

У постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Верховний Суд дійшов висновку, що невиконання заявником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність підстав для поновлення цього строку.

Так, в ухвалі від 3 березня 2025 року касаційний суд дійшов висновку, що повернення вперше та вдруге поданої заявником касаційної скарги, які не відповідали вимогам процесуального закону, не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідні процесуальні дії суд касаційної інстанції здійснив у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 вимог процесуального закону щодо форми та змісту касаційної скарги, відтак із причин, які повністю залежали від заявника.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з

прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії,

№ 11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня

2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Касаційний суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, касаційний суд визнає зазначені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарженнянеповажними.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав, які визнані касаційним судом неповажними, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська