Справа № 504/3259/16-ц
Номер провадження 4-с/504/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Литвинюк А.В.,

секретаря судового засідання Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону до Старшого державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Євгенія Геннадійовича, боржник ОСОБА_1 , на рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, -

встановив:

Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону в особі керівника Кривонос В. звернулась до Комінтернівського (нині Доброславського) районного суду Одеської області з вищевказаною скаргою та просила:

-визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Доброславського ВДВС Білаша Є.Г. щодо винесення 25.01.2021 повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.08.2020 у справі №504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 1378 грн судового збору;

-скасувати повідомлення старшого державного виконавця Доброславського ВДВС Білаша Є.Г. від 25.01.2021 про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.08.2020 у справі №504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 1378 грн судового збору;

-зобов`язати Доброславський ВДВС винести постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого документу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.08.2020 у справі №504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 1378 грн судового збору.

В обґрунтування скарги прокурор зазначив, що Комінтернівським (нині Доброславським) районним судом Одеської області 05.12.2020 видано виконавчий лист на виконання рішення від 11.08.2020 у справі № 504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової прокуратури Південного регіону України 1378 гривень. Зазначений виконавчий лист був пред`явлений до Доброславського ВДВС для примусового виконання. 17.12.2020 року старший державний виконавець Білаш Є.Г. повернув виконавчий документ без прийняття до виконання з посиланням на п. 6 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника. Після повторного звернення, зазначений виконавчий документ було повернуто без виконання 25.01.2021 року.

Скаржник зазначає, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання та суперечить усталеній судовій практиці. Відсутність у виконавчому документі будь-якої інформації щодо боржника, зокрема, дати народження, не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах. Наводить низку постанов Верховного Суду, які містять правову позицію з даного питання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 року справу розподілено судді Доброву П.В.

Ухвалою судді Доброва П.В. від 03.09.2021 року зазначену скаргу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. Розгляд скарги неодноразово переносився.

16.10.2024 року повідомлено про рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16.10.2024 року про тимчасове відсторонення судді ОСОБА_2 від здійснення правосуддя.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду Гузя О.В. №261 від 05.12.2024 року призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2024 року справу розподілено судді Литвинюк А.В.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 30.07.2025 року матеріали справи прийнято до провадження судді, та призначено справу до судового розгляду.

Учасники справи належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 180 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, проте до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Представник скаржника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та представник Міністерства оборони України 15.09.2025 року подали заяви про розгляд скарги без участі їх представників, скаргу підтримали у повному обсязі та просили задовольнити її з підстав, викладених у неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши скаргу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Комінтернівським районним судом Одеської області 07.12.2020 видано виконавчий лист на виконання рішення від 11.08.2020 у справі № 504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової прокуратури Південного регіону України 1378 гривень судового збору.

17.12.2020 року старший державний виконавець повернув виконавчий документ без прийняття до виконання з посиланням на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність інформації реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника.

Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері 16.01.2021 року повторно надіслала заяву про примусове виконання рішення у зазначеній справі, в якій звернула увагу органу виконання на позицію Верховного суду, однак, 25.01.2021 року старший державний виконавець Доброславського ВДВС Білаш Є.Г. 25.01.2021 знову повернув стягувачу без прийняття до виконання виконавчий документ.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, яке передбачає як прийняття судом остаточного рішення, так і його виконання, яке забезпечується державою.

ЄСПЛ вказує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Водночас відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційного номера не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Правовий висновок про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання, неодноразово і послідовно викладено у постановах Верховного Суду України: від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, від 25 червня 2014 року у справі № 6-62 цс14, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду: від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18),а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Прокурор у скарзі просить суд зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, не звернувши уваги на те, що повноваження державного виконавця щодо прийняття відповідного рішення, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, за своєю правовою природою є дискреційними. Саме тому суд вважає, що державного виконавця необхідно зобов`язати вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом.

Таким чином, скаргу слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.258, ст.260, ч.1 ст.447, ч.1 та ч.2 ст.451 ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаша Євгена Геннадійовича щодо винесення 25 січня 2021 року повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року у справі № 504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 1378 грн судового збору.

Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаша Євгена Геннадійовича від 25 січня 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року у справі № 504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 1378 грн судового збору.

Зобов`язати старшого державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаша Євгена Геннадійовича вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 серпня 2020 року у справі №504/3259/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 1378 грн судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення.

Суддя Литвинюк А. В.