Справа № 350/1612/25
Номер провадження 2/350/857/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2025 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
представника відповідача Родікова І.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.
В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідача рішенням Рожнятівського районного суду від 09 вересня 2024 року було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітніх. Оскільки дочка ОСОБА_4 досягла повноліття, стягнення аліментів на її утримання припинено. На даний час дочка ОСОБА_4 навчається на 1 курсі денної контрактної форми навчання на факультеті наук здоров`я Івано-Франківського національного університету, і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Проте відповідач ОСОБА_3 добровільно аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, не платить, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює на ПП «Оріон» та отримує стабільний щомісячний досить високий дохід (заробітну плату). Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти з відповідача в розмірі по 5000 гривень на місяць. Вказала, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоч має таку можливість оскільки офіційно працює та має високу заробітну плату. На утримання дочки, яка навчається потрібно одяг, взуття, продукти харчування, оплата за проживання на квартирі. Вона змушена звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання.
У судове засідання відповідач не прибув, його представник адвокат Родіков І.С. позовні вимоги не визнав. Не заперечив, що відповідач повинен надавати фінансову підтримку своїй повнолітній дочці, яка продовжила навчання, однак відповідач не має такої можливості. Вказав, що на даний час він змушений витрачати кошти на своє навчання. Просив ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши надані матеріали, суд установив наступне.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка після розірвання шлюбу проживає з матір`ю (а.с.7-8, 9).
З довідки №642 від 13.10.2025 (а.с.10) вбачається, що ОСОБА_5 , навчається на 1 курсі факультеті наук здоров`я Івано-Франківського національного університету денної контрактної форми.
Разом з тим, ОСОБА_3 також є студентом, навчається в Брошнівськім ПЛПЛ на ІІ курсі.
IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, висновки суду.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх дітей, які продовжують навчатися, після досягнення ними повноліття до двадцяти трьох років.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N3 дано роз`яснення, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Очевидно, що дочка сторін у зв`язку з навчанням потребує допомоги на придбання їжі, одягу, підручників, на витрати на проїзд, оплату за проживання, тощо.
За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 , як працездатна особа, може працювати, а відповідно і сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 на період її навчання.
При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби повнолітньої дочки на її навчання та проживання, обов`язок обох батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, а тому суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 3500 гривень щомісячно до закінчення дочкою навчання, однак не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Доказів того, що відповідач не може утримувати дочку, яка продовжує навчання, останнім суду не надано.
Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1211.20 грн., від сплати якого позивачка звільнена при пред`явленні позову.
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини, задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3500 гривень, починаючи з 31 жовтня 2025 року, та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.
На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.12.2025.

Суддя: