Унікальний номер справи 754/1551/25
Головуючий у суді першої інстанції І. І. Коваленко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

25 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», подану представником Клименком Тарасом Васильовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді І.І. Коваленко, в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», Товариство) звернулось до суду з позов до ОСОБА_1 з позовною вимогою стягнути з неї борг, який виник за договором про надання кредиту № 397762-КС-006 від 23.05.2024.

В обгрунтування вимог зазначає, що відповідно до п. 1 договору кредиту 397762-КС-006 від 23.05.2024, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнуку грошові кошти у розмірі 48 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобовязується повернути грошові кошти та чплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Оскільки відповідачка, як позичальниця, отримала кредитні кошти у розмірі 48 000,00 грн, але повністю не повернула кредит у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 397762-КС-006 від 23.05.2024 у розмірі 63 735,27 грн, яка складається з 35 093,16 грн заборгованості по тілу кредиту та 28 642,11 грн суми прострочених платежів по процентах.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», через представника Клименка Т.В., подано апеляційну скаргу.

В обгрунтування доводів апеляцйної скарги зазначає, що на виконання умов Кредитного договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснило перерахування кредитних коштів у розмірі 48 000,00 грн на той номер банківської картки (відкритий для її обслуговування рахунок), який Позичальник вказав під час укладення Кредитного договору, що вбачається з наданого Позивачем доказу перерахування кредитних коштів та наданої банком виписки по рахунку, тобто Позивач свій обов`язок за Кредитним договором виконав.

Зі свого боку, Позичальник в порушення пункту 7.4.7. Кредитного договору вказав банківську картку для перерахування кредитних коштів, яка не була випущена (емітована) на його ім`я, а яка була випущена (емітована) на ім`я іншої (третьої) особи.

При цьому, це не означає що кредитний договір між позивачем та відповідачем не був укладений, та позичальник не має зобов`язань за Кредитним договором, оскільки ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перераховує кредитні кошти на той номер банківської картки, який позичальник вказує під час укладення договору.

Позивачем було надано оригінал кредитного договору, який містить усі істотні умови договору, а також «Візуальна форма послідовності дій клієнта», що складена у відповідності до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Зокрема згідно із ч. 4 ст. 5 Закону: «Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною».

Отже, надані позивачем докази є свідченням того, що між сторонами був укладений кредитний договір 397762-КС-006 від 23.05.2024

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Деснянського районного суду від 11 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скорсталася.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом було досліджено витребувану банківську виписку та встановлено, що кредитні кошти були перераховані на рахунок третьої особи, а не відповідачки. Отже, суд приймаючи до уваги цей факт у сукупності з іншими матеріалами справи, дійшов висновку про те, що докази, надані позивачем, є недостатніми для визнання доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу для стягнення з відповідачки заборгованості.

Судом також зазначено, що позивач не довів, що саме відповідачка використовувала електронний підпис з одноразовим ідентифікатором UA-3977, який був відправлений на вказаний номер телефону НОМЕР_1 для укладення кредитного договору. Позивач не надав жодних доказів, які підтверджували належність цього доказу саме відповідаці. Також позивач не надав суду доказів, які б підтверджували часткову сплату боргу саме відповідачкою.

Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції погоджується та вказує про таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З дослідженої судом паперової копії пропозиції укласти Договір (оферта) №397762-КС-006 від 23.05.2024 випливає, що 23.05.2024 позивач запропонував відповідачу укласти Договір про надання кредиту з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

На підтвердження прийняття пропозиції позивача суду надана паперова копія Прийняття (ацепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №397762-КС-006 про надання кредиту (а.с.23).

У позові позивач зазначає, що відповідачу ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему ним направлений одноразовий ідентифікатор UA-0763на номер телефону НОМЕР_2 , котрий боржником було введено/відправлено.

Однак, дослідженням паперових копій пропозиції укласти Договір (оферти), прийняття (акцепту)пропозиції (оферти) щодо укладання Договору, встановлено, що відомості щодо підписання цих документів одноразовим ідентифікатором UA-0763 відсутні.

Із усіх наданих позивачем документальних доказів одноразовим ідентифікатором відповідачем ОСОБА_1 UA-0763 не підписано жодного документу.

Також паперові копії цих документів не містять відомостей про їх підписання засобом електронного підпису позивача.

Дослідженням інформаційної довідки про перерахування коштів встановлено, що 23.05.2024 о 10:34:49 ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 397762-КС-006 від 23.05.2024 перераховано на картку НОМЕР_3 48 000,00 грн.

З отриманих на виконання ухвали суду документів АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що банківська картка № НОМЕР_4 не імітована на ім`я ОСОБА_1 . До листа Банк надав виписку з банківської картки ОСОБА_2 , в якій відображено зарахування коштів в сумі 48 000,00 грн 23.05.2025 року.

При цьому розрахунку заборгованості за кредитним договором №397762-КС-006 від 23.05.2024 позивачем до позову не додано.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Колегія суддів зауважує, що для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача ОСОБА_1 у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, тому наявні достатні правові підстави для висновку про недоведеність заявлених ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» вимог.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 .

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що до позовної заяви були додані належні докази отримання кредитних коштів відповідачем, є необґрунтованими. Оскільки, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

Отже, беручи до уваги вищенаведені факти та те, що для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, що виключає підписання відповідачем кредитного договору через будь-який із зазначених способів та взагалі подання заявки на отримання кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», подану представником Клименком Тарасом Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна