Провадження № 2/201/5976/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., вивчивши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

Представник позивача Ванжа Н.В., діючи на підставі довіреності №4676-К-Н-О від 11.08.2025 року, звернулася до Соборного районного суду міста Дніпра із вказаним позовом через підсистему «Електронний суд», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 345 900грн 16коп.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою у справі визначена суддя Покопцева Д.О.

Згідно ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 06.11.2025р. направлений запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, відповідь на який надійшов до суду 12.12.2025р.

Щодо можливості прийняття справи до провадження

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст. 131-2 Конституції України (яка набрала чинності з 30.09.2016 відповідно до ЗУ "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 № 1401-VIII), виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 п. 16-1 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України передбачено, що представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 1 січня 2019 року.

Відтак приписи п. 3 ч. 1 ст. 131-2 Конституції України щодо представництва виключно адвокатами в судах першої інстанції почали діяти з 01.01.2019 .

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Вбачається, що будь-яка процесуальна дія в суді однієї особи в інтересах іншої особи, внаслідок якої вона набуває певних прав та обов`язків (у тому числі, підписання та/або подання певного процесуального документа до суду) є представництвом, а отже, на такі правовідносини розповсюджується пряма дія положень ст. 131-2 Конституції України щодо виключного представництва адвокатом інтересів іншої особи.

Також суд враховує, що 06.06.2019 оприлюднено рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «MOLDAVSKA v. UKRAINE» від 15.05.2019 (заява № 43464/18) щодо виключного права адвокатів на представництво в суді. У зазначеній справі заявниця фактично поставила під сумнів позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 915/579/17, якою заявниці було повернуто касаційну скаргу на рішення судів оскільки цю скаргу підписав представник за довіреністю, проте матеріали справи і касаційної скарги, зокрема додана довіреність, не містили відомостей про наявність у цієї особи статусу адвоката. Молдавська К. М. заявляла про незаконне обмеження доступу до суду касаційної інстанції, що суперечить вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, у зазначеній справі ЄСПЛ нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено, оскільки таке право за своєю природою вимагає державного регулювання відповідно до потреб і ресурсів громади та окремих осіб. Здійснюючи таке регулювання, Договірні Держави користуються певною свободою розсуду. ЄСПЛ також акцентував, що саме лише обмеження вільного вибору захисника, що полягає у представництві саме адвокатом, не суперечить змісту статті 6 Конвенції, оскільки забезпечення ефективного захисту особи може вимагати запровадження відповідних юридичних кваліфікаційних вимог.

При цьому судом береться до уваги, що ч. 2 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, самопредставництво юридичної особи, окрім керівника і члена виконавчого органу, можливе також через інших осіб, уповноважених діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

Особа, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва, має підтвердити суду цей свій статус, зокрема шляхом подання документів, вказаних у ч. 3 ст. 58 ЦПК України [статут, положення, трудовий договір (контракт)].

Водночас, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).

Отже, за наявності інформації щодо такої особи в Єдиному державному реєстрі, у разі подання її суду, відсутності стосовно цього спору, про який повідомлено суду, підстави додатково підтверджувати ці повноваження документами, які за своїм змістом є тими, що визначені ч. 3 ст. 58 ЦПК України, статутом, положенням, трудовим договором (контрактом) відсутні, оскільки суд може покладатись на відомості з Реєстру як на достовірні (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 910/16580/23, провадження № 12-30гс24).

Разом з тим, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, що передбачено п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028,00 грн, отже для заяв, які надійшли у 2025 році, малозначними можуть бути справи, у яких ціна позову не перевищує 242 240,00 грн.

Отже, з огляду на ціну позову (345 900грн 16коп), дана справа не є малозначною та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позовна заява підписана представником за довіреністю Ванжою Надією Володимирівною, при цьому доказів того, що остання є адвокатом, до матеріалів справи не долучено.

Крім того, за пошуком на офіційному веб-сайті https://erau.unba.org.ua/ у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня інформація, що Ванжа Надія Володимирівна є адвокатом.

Суд зазначає, що довіреність №4676-К-Н-О від 11.08.2025 року не є тим документом, який у розумінні положень ч.4 ст.62 ЦПК України підтверджує повноваження Ванжи Н.В. на здійснення самопредставництва юридичної особи відповідача , у свою чергу сама по собі довіреність відповідно до приписів ч. 4 ст.62 ЦПК України може бути належним підтвердженням повноважень адвоката як представника у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що представник Ванжа Н.В., яка діє на підставі довіреності №№4676-К-Н-О від 11.08.2025 року, не є адвокатом відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому позовна заява від імені Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" підписана особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За таких обставин, враховуючи, що цивільна справа за пред`явленим позовом не є малозначною справою, а тому представляти інтереси позивача та підписувати від його імені заяви може виключно адвокат або представник в порядку самопредставництва, всупереч чому позов підписано особою за довіреністю яка не є адвокатом, то наразі такий позов не може бути предметом розгляду та підлягає поверненню.

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Разом з тим, згідно з ч. 7 ст. ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернути.

Роз`яснити позивачеві, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, згідно ч. 7 ст.185 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева