Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/6240/25
Провадження № 2/279/2826/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді ІвашкевичО. Г., з секретарем судового засідання Маковською Д.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи виконавчого комітету Коростенської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без дозволу батька,

ВСТАНОВИВ :

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи виконавчого комітету Коростенської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без дозволу батька.

На обґрунтування позову позивач зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем у період з 02.06.2007 по 22.07.2013 року, який було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду 22.07.2013 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на даний час не зареєстровані. Наразі вона з дітьми переїхала проживати за адресою АДРЕСА_1 , у будинку який належить батьку позивача. Вказує, що звернулася до відділу реєстрації місця проживання ЦНАП м. Коростень для проведення реєстрації місця проживання дітей, але їй було в цьому відмовлено, оскільки відсутня згода батька дітей. Власник житла, батько позивача також був присутній, та не заперечував проти реєстрації ОСОБА_1 та онуків за вказаною адресою. Вирішити місце реєстрації з відповідачем, батьком дітей не може, так як його місце проживання невідоме протягом тривалого часу. На даний час утримує дітей сама, відповідач не надає матеріальної допомоги, проживають з дітьми окремо від відповідача. Вказує, що надання судом дозволу на реєстрацію місця проживання дітей відповідає найкращим інтересам дітей.

Відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2025 року розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 25.11.2025 року.

Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, заперечень, клопотань до суду не подав, правом надання відзиву на позов не скористався.

Третя особа виконавчий комітет Коростенської міської ради належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання уповноваженого представника не направила, письмових пояснень, заперечень, клопотань до суду не надала.

Під час підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання у даній справі вчинено підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, з`ясовано обсяг доказів, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.12.2025 року.

Через неявку в судове засідання учасників провадження фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Суд, дослідивши зміст позовної заяви, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності та взаємозв`язку докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з 02.06.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу народилися діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.07.2013 року шлюб між ним був розірваний, малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ухвалено залишити при матірі.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_9 , батьками якої вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом у порядку ч.2 ст.13, ч.8 ст.187 ЦПК України, ОСОБА_1 27.11.2025 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.08.2025 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.08.2025 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутні.

Батьком позивача ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про народження серїі НОМЕР_1 від 05.03.1984 року, є ОСОБА_11 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.09.2010 року визнано за ОСОБА_11 право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , яке зареєстроване КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради» 18.10.2010 року за № 31784775 за власником у частці 1/1.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами 2,8,9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття 176 СК України).

Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (пункт 51 Порядку).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 752/2951/20 (провадження № 61-11860св21), зазначено, що: "при вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У даній справі судом встановлено, що на підставі судового рішення у справі № 279/2767/13-ц від 22.07.2013 року діти залишені проживати з матір`ю, яка отримавши згоду свого батька, змінила місце реєстрації проживання та мала намір зареєструвати дітей у будинку, належному ОСОБА_11 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Причиною відсутності згоди батька на реєстрацію місця проживання дітей за вказаною адресою є відсутність будь-яких відомостей про його фактичне місце проживання. Спору між батьками дітей щодо місця їх проживання судом не встановлено. На даний час діти не мають жодного місця реєтрації їх проживання.

За таких обставин невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_9 та неповнолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за зареєстрованим та фактичним місцем проживання своєї матірі ОСОБА_1 та неможливості отримати згоду батька через відсутність будь-якої інформації щодо його фактичного місця знаходження суперечить інтересам дітей та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Враховуючи викладене, суд, керуючись насамперед найвищими інтересами дітей, за якими наразі не зареєстровано жодне житло, вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька підлягають задоволенню.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.4, 12, 19 ,141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 353, 354, 355, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою місця реєстрації матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , без згоди батька дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

Третя особа: Виконавчий комітет Коростенської міської ради , 11500, Житомирська область, м.Коростень, вул. Грушевського, 22,

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ