Справа № 694/2755/25 провадження 2/694/1276/25
У Х В А Л А

про відкриття провадження у справі

23.12.2025 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Звенигородська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

встановила:

До Звенигородського районного суду Черкаської області на розгляд надійшла вказана цивільна справа.

Позовна заява та додатки до неї відповідають вимогам, встановленим статтями 175-177 ЦПК України, підстав для залишення її без руху, повернення або відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Справа підсудна Звенигородському районному суду Черкаської області, виходячи з наступного.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1,2 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також до позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів (правочинів) щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту своєї покійної матері ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . Його матері належала частина жилого будинку з надвірними спорудами в м.Звенигородка. Позивач вважає, що його права як спадкоємця за законом порушені, оскільки під час посвідчення цього заповіту його мати дуже хворіла, а тому не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами у даній справі виник саме з приводу визнання недійсним заповіту, яким померла ОСОБА_3 заповідала частину жилого будинку з надвірними спорудами в м.Звенигородка відповідачу, яке є нерухомим майном, а тому підсудність даної справи визначається за правилом виключної підсудності.

Згідно з ч. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За адміністративно територіальним поділом жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 відноситься до Звенигородського району, на який поширюється територіальна юрисдикція Звенигородського районного суду черкаської області.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (стаття 378 частина першаЦПК України).

За наведених вище обставин, враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу із приводу нерухомого майна та на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи категорію та складність справи, значення справи для сторін, а також обсяг та характер доказів у справі вважаю її слід прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання.

Позивачем ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності мотивоване тим, що з 2016 року Звенигородський районний суд розглядав цивільну справу №694/1253/16-ц за його позовом про визнання заповіту недійсним. Провадження було зупинено для проведення експертизи. Однак, матеріали справи були втрачені при пересилці до експертної установи. Цю обставину підтверджує ухвала Звенигородського районного суду від 02.09.2025, якою відмовлено у відновленні втраченого провадження та роз`яснено право звернутися з новим позовом (ч. 5 ст. 492 ЦПК України). Втрата судового провадження є надзвичайно поважною причиною, що виправдовує поновлення строку. Позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захист з незалежних від нього обставин. Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду (постанова від 25.02.2016 у справі №6-2319цс15), суд має право поновити процесуальний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Дослідивши матеріали позовної заяви в межах заявленого клопотання про поновлення строку, приходжу до висновку про можливість поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом про визнання заповіту недійсним.

Окрім того, позивачем заявлено клопотання про витребування доказів від Звенигородської державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву у Черкаській області та КНП «Звенигородська БЛІЛ».

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Разом з тим, з метою встановлення фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне клопотання позивача задовольнити та витребувати у Звенигородській державній нотаріальній конторі, Державному нотаріальному архіві Черкаської області та КНП «Звенигородська БЛІЛ» докази.

Керуючись статтями 19, 84, 127,187, 260, 261 ЦПК України,

ухвалила:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою про визнання заповіту недійсним.

Відкрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_3 , тел.. НОМЕР_3 ), третя особа без самостійних вимог: Звенигородська державна нотаріальна контора( . Адреса: Черкаська область, Звенигородський район, м.Звенигородка, проспект Шевченка, 10) про визнання заповіту недійсним.

Цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначити на 29 січня 2026 року на 14 год. 30 хв. у приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області за адресою: вул. Шевченка, 12-а м. Звенигородка, у відкритому судовому засіданні.

Витребувати у Звенигородській державній нотаріальній конторі Черкаської області, Державному нотаріальному архіві у Черкаській області - завірену, належним чином, копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувати у КНП «Звенигородська БЛІЛ» медичну документацію відносно ОСОБА_3 , 1931 року народження, за період 1999-2002 роки, а також медичні картки стаціонарного лікування та витяг з акту огляду МСЕК.

Вищевказані документи надати суду до 29.01.2026 року.

Роз`яснити, що документи, які вимагає суд, слід направити безпосередньо до Звенигородського районного суду Черкаської області (місцезнаходження: просп. Шевченка, 12-а, м. Звенигородка Черкаської області).

Роз`яснити, що відповідно до ч.ч.6-8 ст.84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Копію ухвали направити Звенигородській державній нотаріальній конторі Черкаської області (Черкаська область, Звенигородський район, м.Звенигородка, проспект Шевченка 10,), КНП «Звенигородська БЛІЛ» ( Черкаська область, Звенигородський район, м.Звенигородка, вул..Героїв Небесної Сотні, 79-В), Державному нотаріальному архіву у Черкаській області ( вулиця Вернигори, 4, Черкаси, Черкаська область, Украина, 18000) для виконання.

Встановити відповідачу у строк, але не менше п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та доказів до нього з обов`язковим направленням його копій учасникам справи. В цей же строк відповідачка має право подати зустрічний позов. Роз`яснити відповідачці, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Запропонувати позивачу у строк, але не менше п`яти днів з дня отримання копії відзиву, подати до суду відповідь на відзив, а його копії та документи до нього одночасно надіслати іншим учасникам.

Запропонувати відповідачам у строк, але не менше двох днів з дня отримання копії відповіді на відзив, ознайомитись із нею та надати суду заперечення.

Роз`яснити положення ч.8 ст. 83 ЦПК України,що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Також, ч.9 ст. 83 ЦПК України передбачає, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, а недотримання цього правила і відсутність у суду підтвердження такого надсилання має наслідком не взяття судом їх до уваги (крім випадків наявності цих доказів у іншого учасника, надмірного обсягу доказів, подання їх в електронній формі або віднесення їх до публічно доступних).

Повідомити учасників про підготовче засідання та направити їм копії ухвали. Здійснити їх виклик.

Відповідно до ст. 181 ЦПК України, у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Пояснення третьої особи підписуються третьою особою або її представником. До пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 178 цього Кодексу.

Встановити третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подачі пояснень щодо позову або відзиву.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресоюzv.ck.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.Ю.Смовж