ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Демиденко С.М. від 18 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обґрунтовуючи це тим, що він багато років працював у тяжких та шкідливих умовах вугільної промисловості. Працюючи у шкідливих умовах вугільної промисловості, він отримав професійні захворювання, про що свідчить акт по формі П-4 від 19.02.2021 року, у подальшому він був направлений на огляд МСЕК, за висновком якої 31.03.2021 року йому первинно-повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами; 15% - ХОЗЛ; 5%- туговухість; 5% - травма відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року, та третю групу інвалідності з 07.03.2021 року до 01.04.2022 року. 24.03.2022 року він повторно пройшов огляд МСЕК, за висновком якої йому повторно встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких: 40% - радикулопатія з дефартрозами; 15% - ХОЗЛ; 5%- туговухість; 5% - травма відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року, та третю групу інвалідності безстроково. Через здобуті професійні захворювання він змушений систематично лікуватися в лікарнях та санаторіях. На даний час він відчуває сильний біль у грудях та суглобах, йому важко ходити, обмежений в рухах. Постійний прийом ліків, нестача коштів на лікування та фізичний біль, а також душевні страждання від свого безсилля і безсилля ліків допомогти йому позбавитися від цього болю, або полегшити його страждання, через постійний біль у нього безпокійний сон, він став нервовою та дратівливою людиною, йому неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль, що спричиняє йому моральну шкоду. Моральні страждання позивач оцінює в 242240,00 грн. Оцінюючи суму моральної шкоди він виходив із тривалості та глибини душевних та фізичних страждань, чисельності негативних наслідків, що виникли внаслідок професійних захворювань. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн.

Рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що має значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 працював на підприємствах вугільної промисловості, правонаступником яких на теперішній час є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 12.10.1995 року. 26.08.2020 року ОСОБА_1 був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-14).

Згідно копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2021 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) група В. ЛН-другого ст. 2) Радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1 та шийна С6-С7 з помірними статико-динамічними порушеннями, з периферичним нейросудинним синдромом, з нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів зі стійким больовим синдромом. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму, внаслідок недосконалості роботи шахтних механізмів і машин. Недосконалість технології передбачає значне використання ручної праці (зачистка гірничої маси вручну, піднесення матеріалів та обладнання тощо). Внаслідок недосконалості механізмів гірничошахтного обладнання, робочого інструменту в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню.

Причинами хронічного професійного захворювання є: 1) Хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного 15,0% в повітрі робочої зони в 21,9 раз перевищує ГДК. Фізичне навантаження: еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 3дБА; температура повітря вище нормативних параметрів на 1,8 градусів, відносна вологість повітря 89%, при допустимому значенні 75%. 2) Важкість праці: зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні 48600 кг/м при допустимому значенні 44000 кг/м; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг при допустимому значенні до 30 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 142200 кг/с, при допустимому до 7000 кг/с; перебування у незручній позі та/або фіксованій позі - 45,8% часу зміни, при допустимому - до 05% часу зміну; перебування у вимушеній позі - 13,9% при допустимому значенні - до 10%; нахили тулуба - 225 разів за зміну, при допустимому - 51-100 разів за зміну (а.с. 15-17).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААВ №129825 від 31 березня 2021 року, ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду - 15.03.2022. Протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно (а.с. 39).

Згідно копії довідки МСЕК серії 12ААА №063977 від 31 березня 2021 року, позивачу первинно-повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами - первинно; 15% - ХОЗЛ - первинно; 5% - туговухість - первинно; 5% - виробнича травма відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року - первинно; 0% - виробнича травма за актом 17.12.2004 року - повторно, з датою переогляду - 15.03.2022 (а.с. 40).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААВ №564312 від 24 березня 2022 року, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково. Протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно (а.с. 28).

Згідно копії довідки МСЕК серії 12ААА №120894 від 24 березня 2022 року, позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість; 5% - травма відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року безстроково (а.с. 29).

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно копії довідки МСЕК серії 12ААА №063977 від 31 березня 2021 року, позивачу первинно-повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами - первинно; 15% - ХОЗЛ - первинно; 5% - туговухість - первинно; 5% - виробнича травма відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року - первинно; повторно 0% - виробнича травма за актом 17.12.2004 року, з датою переогляду - 15.03.2022.

В подальшому, довідки МСЕК серії 12ААА №120894 від 24 березня 2022 року, позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість; 5% - травма відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року безстроково.

Однак, колегія звертає увагу, що позов ОСОБА_1 заявлений щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманням хронічних професійних захворювань, встановлених Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2021 року.

Враховуючи викладене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в частині встановлення ОСОБА_1 5% втрати професійної працездатності за трудове каліцтво відповідно до акту форми Н-1 від 17.08.2007 року, - відсутні, оскільки вказані вимоги не були предметом позову.

Разом з тим, судом встановлено, що внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці, у позивача за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2021 року виникли професійні захворювання, що призвело до 60% втрати працездатності (40% - радикулопатія з дефартрозами - первинно; 15% - ХОЗЛ - первинно; 5% - туговухість - первинно) і встановлення третьої групи інвалідності.

Колегія зазначає, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом, за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19.02.2021 року втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я.

При визначенні розміру моральної шкоди враховано обставини, які мають суттєве значення, зокрема: ступінь втрати працездатності позивачем - 60%, визнання його особою з інвалідністю 3 групи, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотрималися засад розумності і справедливості.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я, пов`язаного з професійним захворюванням, у зв`язку з чим довідкою МСЕК серії 12 ААВ №129825 та серії 12 ААА №063977 від 31 березня 2021 року, ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності та первинно-повторно за професійним захворюванням встановлено 60% втрати професійної працездатності сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами - первинно; 15% - ХОЗЛ - первинно; 5% - туговухість - первинно; надалі, довідками МСЕК серії 12 ААВ №564312 та серії 12ААА №120894 від 24 березня 2022 року, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням сукупно: 40% - радикулопатія з дефартрозами; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість безстроково; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120000,00 грн, яка є співмірною із спричиненою втратою здоров`я (первинно 60% втрати працездатності), у зв`язку з професійним захворюванням під час перебування у трудових стосунках з відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про завищений розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд керується принципами розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності у розмірі 60% за професійним захворюванням та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, враховує вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків та істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача.

Суд апеляційної інстанції оцінив надані сторонами докази і з урахуванням встановлених обставин, а також принципів розумності та справедливості дійшов висновку, що визначений розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 120000,00 грн. є співмірним із втратою професійної працездатності у розмірі 60% за професійним захворюванням та встановлення третьої групи інвалідності безстроково. Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру суми відшкодування моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що стягненню підлягають суми відшкодування моральної шкоди із урахуванням утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів є безпідставними, оскільки правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.

Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, тому наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування та виключенні у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів». В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні. В іншій оскаржуваній частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року змінити, виключити у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

Рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 120000,00 грн змінити в частині правового обґрунтування.

В іншій частині рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови буде складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова