УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омельяненко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Кредитна спілка "Реал Кредит",-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року скаржник звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на дії Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просила зобов`язати відповідальних посадових осіб Оболонського відділу ДВС у м. Києві скасувати арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , вчиненого на підставі постанови НОМЕР_2 від 08.05.2014, реєстраційний номер обтяження 5592160.

Скаргу мотивувала тим, що під час підготовки до продажу нерухомого майна їй стало відомо про наявність арешту, який накладено на усе її нерухоме майно.

Після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було з`ясовано, що підставою для обтяження була постанова № НОМЕР_2 від 08.05.2014, яку видано Відділом ДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

У той же час, перевіркою за АСВП будь-якого виконавчого провадження за № НОМЕР_2 не знайдено та у зв`язку із цим до Оболонського відділу ДВС було направлено відповідний запит.

У відповідь на запит було з`ясовано, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва, на підставі якого було відкрите виконавче провадження НОМЕР_2, стосувалось стягнення із неї на користь кредитної спілки «Реал-Кредит» грошових коштів, однак після закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 вказане рішення суду примусово не виконується, починаючи з 29.08.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У той же час, рішення суду в примусовому порядку не виконується, а тому застосування арешту майна не має будь-якого сенсу, а лише створює їй перешкоди для здійснення своїх прав власника.

Вказує, що 14.11.2024 її представником надіслано до вказаного органу ДВС заяву про скасування вказаного арешту.

Однак 02.12.2024 надійшла відповідь від Оболонського відділу ДВС, відповідно до якої 08.01.2009 відділом було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, в рамках якого було накладено арешт на все майно боржника.

29.08.2017 після часткового примусового виконання виконавчий документ було повернуто стягувачу, однак причина повернення не передбачала припинення всіх примусових заходів (зокрема, арешту нерухомого майна).

Після повернення виконавчого документу стягувач повторно виконавчий документ для примусового виконання до органу ДВС не подавав, інших виконавчих проваджень для виконання вказаного рішення суду більше не відкривалось за заявою стягувача.

Тому скаржник вважає, що стягувач: втратив інтерес щодо виконання рішення суду; пропустив строки для повторного звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження (як відомо, строк пред`явлення виконавчого документу 3 роки, які, очевидно з 29.08.2017 вже спливли).

Враховуючи викладене, накладений арешт на все майно, фактично не виконує свою функцію забезпечення реального виконання рішення суду, оскільки таке рішення суду не може бути примусово виконано з вини самого стягувача, який пропустив встановлені строки для пред`явлення виконавчого документу до виконання, а тому просила скаргу задовольнити.

09.12.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києві від 27.12.2024 скаргу прийнято до розгляду у відкритому судовому засіданні. Також було витребувано від Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2.

25.02.2025 до суду від державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли пояснення, де зазначено, що згідно з даними АСВП вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 до складу якого зокрема входило виконавче провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом Солом?янського районного суду м.Києва №2 від 06.11.2008 про стягнення на користь КС «Реал-Кредит» заборгованості в сумі. 101297,34 грн (відкрите 08.01.2009).

Також, за даними АСВП, в ході здійснення виконавчого провадження, майна боржника, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом, виявлено не було, а дії державного виконавця щодо виявлення такого майна виявилися безрезультатними. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника - відомості про боржника відсутні, рахунки, відкриті у фінансових установах - відсутні. Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру транспортні засоби за боржником не зареєстровані. У ході провадження виконавчих дій державним виконавцем, з метою забезпечення виконання рішення суду, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено реєстровий запис про обтяження невизначеного рухомого та нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Водночас, згідно акту про проведення прилюдних торгів реалізовано майно, а саме - 3/8 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,80 кв.м. Майно реалізовано за ціною 79500 грн., з яких 61397,89 грн. - перераховано на користь КС «Реал-Кредит», 6139,79 грн. - в рахунок погашення виконавчого збору та 116, 82 грн. - витрат виконавчого провадження. 3 огляду на вищевикладене, 29.08.2017 державним виконавцем Манасерян А.А., керуючись пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону N? 1404-VIII, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Вказано, що арешт на майно боржника у виконавчому провадженні накладено державним виконавцем для виконання рішення суду, яке залишається невиконаним. Інформація щодо виконання рішення боржником до відділу не надходила, доказів такого до скарги не долучено. Отже, дії державного виконавця (посадових осіб відділу) здійснені у відповідності та в порядку визначеному Законом, а отже підстави для задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів зі зняття арешту відсутні.

Разом з поясненнями, також на виконання ухвали суду, надано копії матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2.

Представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про розгляд скарги за відсутності скаржника та її представника, в якій вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - головний державний виконавець Ткачова К.В. у поданих поясненнях просила суд розглянути скаргу за відсутності представника відділу.

Представник боржника причини неявки у судове засідання не повідомив.

Суд враховує, що за змістом ч. 1, ч. 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги у відсутність учасників справи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.

У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.

З`ясувавши доводи та аргументи представника скаржника, викладені в його скарзі, обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Оболонському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2 від 06.11.2008, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, відповідно до якого було стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Реал-Кредит» борг у розмірі 101 297,34 грн.

У межах цього виконавчого провадження постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Білоуса О.О. від 08.05.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на нежитлову будівлю, приміщення млина по переробці зерна, загальною площею 160,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Надалі постановою заступника начальника відділу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Манасерян А.А. від 29.08.2017 було повернуто виконавчий лист № 2 від 06.11.2008 стягувачу КС «Реал-Кредит» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, 29.08.2017 виконавче провадження НОМЕР_2 завершено, та як вбачається з матеріалів справи, дане виконавче провадження не поновлювалося, а ОСОБА_1 не перебуває у Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України.

Водночас згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, незважаючи на повернення виконавчого документа стягувачу, арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , накладений постановою від 08.05.2014, не знято.

02.12.2024 скаржником отримано відповідь в.о. начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сириці О., зі змісту якої вбачається, що виконавче провадження № НОМЕР_2 завершено 29.08.2017, але з огляду на вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт не може бути знятий постановою державного виконавця.

Вважаючи таку відмову у знятті арешту з майна неправомірною, скаржник звернулася звернувся до суду з указаною скаргою.

Суд враховує, що бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ЦПК України (подібний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2023 року у справі 927/322/14).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя ст. 451 ЦПК України).

Виходячи зі змісту п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.10.2020 (справа №204/2494/20), в якій зазначено, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувану не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18).

Згідно ст. 129 Конституції України виконання судового рішення є обов`язковим.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Тому наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до того п. 2 ч. 4 ст. 59 VII ЦПК України (в редакції станом на 29.08.2017, тобто на момент закінчення виконавчого провадження), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

За таких обставин всі арешти, які пов`язані з виконавчим провадженням, яке закривається, мають бути скасовані.

Суд вважає, що відмова виконавчої служби у скасуванні арешту майна боржника у даній справі, за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено, не може свідчити про законність відмови у скасуванні такого арешту та про доцільність збереження арешту протягом більше, ніж 10 років, з моменту його накладення.

Враховуючи те, що арешт накладено за постановою саме виконавчої служби, то саме на цей орган покладено обов`язок доведення правомірності своїх дій.

Враховуючи, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з повернення виконавчого листа стягувачу та відсутності доказів пред`явлення виконавчого листа стягувачем повторно, виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених фактичних обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати уповноважених осіб Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення (поновити порушене право скаржника) шляхом зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, подана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, що був накладений на майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Білоуса О.О. від 08.05.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № НОМЕР_2, номер запису про обтяження: 5592160.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.А. Усатова