УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2025 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., ознайомившись з матеріалом за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни та Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни та Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно ст.186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому відповідачами за даною категорією позовів мають бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт. Аналогічні положення містить ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 , звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи який, вказує про накладення арешту на майно, накладеного в рамках виконавчого провадження.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи який, вказує про накладення арешту на майно в рамках виконавчих проваджень №69100220 та 63131726, які здійснювались задля примусового виконання постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.01.2022 року у справі №175/3105/25, де покійний батько неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3 виступав боржником. Тобто предметом спору є арешт, здійснений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу суду, за яким виконавче провадження наразі завершено.

Таким чином, позивач не є тією особою, яка має право подавати позов до суду про звільнення майна з-під арешту (зняття/припинення/скасування арешту/обтяження з майна) на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, оскільки не є належним суб`єктом, а для оскарження боржником арешту нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, законом передбачений інший порядок.

Частина 4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року визначає, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.74 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтями 447,448 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, якщо спірні арешти накладено державним виконавцем в рамках примусового виконання виконавчих листів, виданих на судове рішення, позивач як сторона виконавчого провадження (боржник) має право звернутись до суду зі скаргою, а не із даним позовом, на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання таких судових рішень, зокрема зі скаргою на безпідставне накладення чи не зняття арештів з рухомого/нерухомого майна.

Наведений висновок узгоджується і правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2020 року по справі №817/928/17, від 04 листопада 2020 року по справі №520/7100/19, від 02 червня 2021 року по справі №661/5699/19, від 01 грудня 2021 року по справі №201/6486/20, від 19 січня 2022 року по справі №577/4541/20, від 02 лютого 2022 року по справі №758/10252/20, від 25 травня 2022 року по справі №707/1530/21, від 01 лютого 2023 року по справі №206/2832/21, від 26 квітня 2023 року по справі №463/2923/22, від 07 червня 2023 року по справі №200/12288/19, від 09 серпня 2023 року по справі №755/586/23, від 28 серпня 2024 року по справі №947/36027/21, від 23 жовтня 2024 року по справі №947/16775/23.

Враховуючи, що для оскарження такого арешту з огляду на суб`єкт їх оскарження законом передбачено для боржника за виконавчим провадженням порядок у вигляді подання скарги до суду в порядку Розділом VII ЦПК України, яким позивач не скористався, однак звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із даним позовом, об`єднуючи тим самим в собі боржника за виконавчими провадженнями і власника обтяженого майна, тобто позивача та відповідача, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за даним позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 185, 186, 187, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни та Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 50 копійок, сплачений згідно з квитанцією до платіжної інструкції №5 від 11.11.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяті днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Г. Якименко