Провадження №2/523/9665/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. Суддя Пересипського районного суду міста Одеси в Сувертак І.В., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права нерухомого майна особистою приватною власністю позивачки,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2025 р. до суду подана позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права нерухомого майна, а саме кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м. по АДРЕСА_3 (раніше Дніпропетровська дорога), особистою приватною власністю позивачки.

Розглянувши вказані матеріали справи, суддя Сувертак І.В. заявляє про самовідвід з тих підстав, що раніше головуючим постановлено рішення від 16.02.2017 року у цивільній справі №1527/3743/12, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у тому числі рішення постановлено щодо нерухомого майна кафе-бару «Монте-Кристо», задоволено, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету ОМР , Управління державної реєстрації ЮД ОМР про визнання недійсним свідоцтва про право власності задоволено частково, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення районного суду від 16.02.2017 р. залишено без змін повністю та набрало законної сили 18.04.2017 року.

Рішенням суду від 16.02.1917р. поділено нерухоме майно кафе-бар «Монте-Кристо» по АДРЕСА_3 (раніше АДРЕСА_4 ) між подружжям в рівних частках, а саме по частки ОСОБА_1 по її колишньому чоловіку ОСОБА_2 .

Крім того, по іншій цивільній справі №523/4780/21 позивачка ОСОБА_1 виразила головуючому-судді Сувертак І.В. категоричну недовіру , заявив відвід через те , що суддя розглянула цивільну справу за №1527/3743/12 щодо поділу майна подружжя, відмовив в задоволенні її вимог , і на думку Фурсової І.М. суддя упереджено ставиться до неї, вчиняє процесуальні порушення в інтересах її колишнього чоловіка.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують визначені законом інші обставини, які можуть викликати у учасників справи недовіру до суду, сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, у зв`язку з чим є підстава для самовідводу судді. Тому, маючи за мету забезпечення високого рівня довіри громадян до суду та усунення в подальшому обставин, які б могли вплинути на об`єктивний розгляд справи, суддя вважає необхідним заявити самовідвід.

Згідно ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч. 9 ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» (ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Загальна декларація з прав людини (ст. 10) та Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (ч.1 ст. 14) гарантує право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Головна мета самовідводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Також у своєму рішенні «Газета Україна - центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Таким чином, з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді зазначеної справи, запобігання звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість судді, суд приходить до висновку про задоволення заяви про самовідвід.

Керуючись ст.ст. 2,5,7-8, 10-13,17-18, 36-40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід заявлений суддею Сувертак І. В. у справі №523/27503/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права нерухомого майна, а саме кафе-бар «Монте-Кристо», загальною площею 768,5 кв.м. по АДРЕСА_3 (раніше Дніпропетровська дорога), особистою приватною власністю позивачки

Передати цивільну справу №523/27503/25 для подальшого розподілу у порядку встановленому ч.3 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя