Справа № 203/2320/21
Провадження № 6/0203/148/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Станіслав О.О.,

представника стягувача адвоката Келембет І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі № 203/2320/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування власністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду міста Дніпра з заявою про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі № 203/2320/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування власністю.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що Кіровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 20 січня 2023 року у справі № 203/2320/21 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю. На виконання вказаного рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетрвоська було видано виконавчий лист від 25 липня 2023 року, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням магазину загальною площею 202.6 кв.м. - нежитлове приміщення №№ 41, 42, 55, 56 на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до приміщення. 16 травня 2025 року на підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було відкрито виконавче провадження № 78079740. Верховний суд в складі Касаційного цивільного суду у справі №216/5657/22 від 20.06.2024 виснував, що «судова система не призначена для того, щоби «продукувати» судові рішення, які неможливо виконати, якщо за змістом такі рішення підлягають примусовому виконанню. За фактичних обставин, ОСОБА_2 належить лише 48/200 частин в загальній площі 202.6 кв.м. - нежитлового приміщення №№ 41, 42, 55, 56 на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Більше того, приміщення магазину загальною площею 202,6кв.м. розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення №41, 42, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 яке є неподільним відповідно висновків судової будівельно-технічної експертизи від 19 листопада 2001 року №1005, №1006, від 05 березня 2003 року №909, які наявні у матеріалах цивільної справи № 2-10/11, про що виснував Верховний Суд в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 2-10/11 залишаючи в силі постанову Дніпровського Апеляційного суду від 07 грудня 2021 року на підставі якої у ОСОБА_2 виникло право власності на 48/200 частин, зауважив, що ОСОБА_2 , як співвласниця мас право на надання їй в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності, або має право вимагати відповідної матеріальної компенсації, від співвласника із яким володіє спільним майном, тобто від ОСОБА_1 , якому належить 152/200 частин. Тобто Верховний Суд, фактично знецінив рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 203/2320/21 від 20 січня 2023 року, встановив факт, що конфлікту між сторонами не вирішено, та після його ухвалення позивачки ОСОБА_2 змушена знову звертатися до суду, оскільки судове рішення, яке за змістом підлягає примусовому виконанню, неможливо виконати. 05 червня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ приміщення магазину загальною площею 202.6 кв.м. - нежитлове приміщення №№ 41, 42, 55, 56 на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом виділення в натурі ОСОБА_2 48/200 частин, а ОСОБА_1 152/ 200 та припинити право спільної часткової власності на приміщення магазину за №14 літ. А-4 про АДРЕСА_4 . Оскільки, стягувач ОСОБА_2 13.05.2025 р. звернулася до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) з наміром виконати рішення по справі № 203/2320/21 від 20 січня 2023 року про що подала заяву про прийняття до примусового виконання виконавчий лист від 20 січня 2023 року, виданий Кіровським районним судом міста Дніпропетровська по справі № 203/2320/21 від 20 січня 2023 року, та майже одночасно, враховуючи висновки Верховного Суду постанови від 07 вересня 2022 року у справі № 2-10/11 на підставі якої у ОСОБА_2 виникло право власності на 48/ 200 частин, про те, що приміщення магазину загальною площею 202,6кв.м. розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення № НОМЕР_1 , 42, 55, АДРЕСА_3 є неподільним, 05 червня 2025 року, звернулася до суду із позовом до боржника ОСОБА_1 про поділ приміщення магазину в натурі і наразі вирішується спір в суді, з чого слідує причинне - наслідковий зв`язок, зокрема те, що виконання рішення по справі № 203/2320/21 в повному обсязі пов`язано з вирішенням спору про поділ майна в натурі у справі № 203/3798/25, що є об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення у встановлений судом спосіб, тому є необхідність у встановленні відстрочки виконання рішення суду, на термін - до винесення остаточного рішення по суті у справі № 203/3798/25 про поділ приміщення магазину в натурі.

У судовому засіданні заявник та його представник просили задовольнити заяву та відстрочити виконання рішення суду до винесення остаточного рішення по суті у справі № 203/3798/25 про поділ приміщення магазину в натурі.

В судовому засіданні представник стягувача заперечувала проти задоволення заяви, вказувала що заявником не надано жодного доказу та не вказано жодної підстави щодо відстрочення виконання рішення суду.

Суд заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи та заяви, приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 січня 2023 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 203/2320/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням магазину загальною площею 202, 6 кв.м. - нежитлові приміщення №№ 41,42, 55, 56 на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до приміщення.

28 червня 2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року залишено без змін.

26 лютого 2025 року постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року залишено без змін.

16 травня 2025 року заступником начальник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 78079740 на підставі виконавчого листа, виданого 25 липня 2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 203/2320/21, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням магазину загальною площею 202, 6 кв.м. - нежитлові приміщення №№ 41,42, 55, 56 на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Згідно ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки останнім не наведено підстав, передбачених ст.435 ЦПК України, для відстрочення виконання рішення суду, яке залишене без змін апеляційною та касаційною інстанцією.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259, 260, 435 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі № 203/2320/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування власністю відмовити.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту.

Повний текст ухвали підписано 08.12.2025 р.

Суддя С.В. Єдаменко