Справа № 944/4267/23 Головуючий у 1 інстанції: Матвіїв І.М.
Провадження № 22-ц/811/3910/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Варениці Василя Степановича на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «СК «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2022 року близько 20 год 30 хв по вул.Вербицького,24 в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Peugeot Bipper», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності проїзду та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Mersedes Benz», д.р.н. НОМЕР_2 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. НОМЕР_2 , отримав технічні пошкодження. Внаслідок порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього pyxy ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Peugeot Bipper», д.р.н. НОМЕР_1 , був забезпечений полісом на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТ3) №AP/2976627, укладеним з ПАТ «СК «Український страховий стандарт», з терміном дії з 09.06.2022 року по 08.06.2023 року. За умовами полісу №AP/2976627 визначено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн, розмір франшизи 1300,00 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована та останній категорично відмовився від добровільного відшкодування завданої автомобілю шкоди, то позивач звернулася з письмовою заявою в адрес страховика ПАТ «СК «Український страховий стандарт» з вимогою направити свого представника для огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди.

Також, відповідно до вимог підпункту 33.1.4 пункту 33,1 ст.33 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон ОСЦПВВНТЗ №1961-IV), на Відповідача ОСОБА_2 покладено обов?язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів письмово повідомити Відповідача 1 ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про дорожньо-транспортну пригоду. А страховик зобов?язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожню-транспортну пригоду направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Однак у визначений законом термін представник відповідача ПАТ «СК «Український страховий стандарт» не прибув для огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру шкоди. Відповідно до ч.34.3 ст.34 Закону ОСЦПВВНТЗ №1961-IV, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно, позивач звернулася до ТОВ «Фірма «Експертиза» на предмет визначення розміру майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля. За проведення судової авто товарознавчої експертизи було оплачено 4000 грн.

Згідно Висновку експерта №161 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 49822,73 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 28679,92 грн.

ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «Український страховий стандарт» з письмовою вимогою відшкодувати шкоду (витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля) в розмірі 28679,92 грн, а також понесених витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 4000,00 грн.

Однак поштове відправлення з описом вкладення на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повернулося за закінченням терміну зберігання.

Оскільки неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була завдана шкода майну у вигляді пошкодження автомобіля, то відповідно винна особа зобов`язана відшкодувати в повному обсязі шкоду пошкодженням автомобіля, у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та страховим відшкодування в розмірі в розмірі 21142,81 грн, з розрахунку 49822,73 грн - 28679,92 грн.

З врахуванням наведеного позивач просила стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 28679,92 грн страхового відшкодування, а також понесених витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 4000,00 грн. Окрім цього позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21142,81 грн шкоду завдану пошкодженням автомобіля. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 28679 (двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн 92 ком та 4000 ( чотири тисячі) 00 коп витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 адвоката Варениця Василь Степанович оскаржив його в апеляційному порядку та просив суд скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Покликається на те, що поза увагою суду залишилось гарантоване законом право потерпілого на повне відшкодування завданої шкоди. Звертає увагу на те. що позовна вимога до відповідача ОСОБА_2 стосувалась не страхового відшкодування, а саме стягнення завданої майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та страховим відшкодуванням розмір якого законодавчо обмежений. а саме обмежений розміром витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових пошкодженого автомобіля.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того. що у відповідача ОСОБА_2 не виникло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування з огляду на той факт, що сума відновлювального ремонту автомобіля потерпілої сторони менша за суму ліміту за шкоду майну, який передбачений полісом №AP/2976627, а саме 28679,92 грн, а отже відповідальність за заподіяну шкоду має нести відповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №AP/2976627, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Peugeot Bipper», д.р.н. НОМЕР_1 .

30 листопада 2022 о 20 год 30 хв в м.Новояворівськ, вул.Вербицького,24 ОСОБА_2 керував автомобілем марки Peugeot-Bipper, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності проїзду та скоїв наїзд на припаркований автомобіль, Mеrsedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив п.п. 10.9 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 20.01.2023 року (справа №944/6091/22) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 22 ЦК України).

Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» в редакції тут і далі, чинній на момент виникнення спірних відносин).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (частина друга статті 999 ЦК України).

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).

При цьому, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18)).

Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (див. постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала.

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Висновку експерта №161 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 49822,73 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 28679,92 грн.

Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 4000 грн, яке ОСОБА_1 було сплачено ТзОВ «Експертиза», що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 01.12.2022 року.

З заявою про настання страхового випадку потерпіла особа звернулася до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та надала всі необхідні документи. Однак поштове відправлення з описом вкладення на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повернулося за закінченням терміну зберігання.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Peugeot Bipper», д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування №AP/2976627 у відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Ліміт за шкоду майну - 130000,00 грн.

Відтак, до стягнення підлягає різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 21 142 грн 81 коп. (49 822, 73 (фактичний розмір шкоди) 28 679 грн. 92 коп. (сума страхового відшкодування), а не як помилково вважав місцевий суд, відмовляючи в стягнення цієї шкоди з відповідача ОСОБА_2 , виходячи з того, що такий розмір повністю покривається лімітом відповідальності його страховика.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України), згідно з якою (яким) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що позивачем до відповідача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги на суму 21 142 грн. 81 коп. Аналогічні вимоги містяться в поданій позивачем апеляційній скарзі.

Враховуючи принци диспозитивності, до стягнення з відповідача ОСОБА_2 підлягає заявлена в позовній заяві сума в розмірі 21 142 грн 81 коп.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі, яка переглядається, неправильно застосовано норми матеріально права в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, пред`явлених до відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги на рішення суду, його скасування в оскарженій частині, з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судові витрати, понесені в суді першої інстанції підлягають перерозподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Варениці Василя Степановича - задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 142 грн. 81 коп. завданої майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1610 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 29.12.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.