Справа № 191/4944/25
Провадження № 2/191/2446/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 грудня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Форощук С.А., за участю секретаря судового засідання Вехник С.Л., згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Дуднік Ірини Олександрівни, до Луганської міської ради про визнання права власності на квартиру,
Позивач, в інтересах якої діє представник адвокат Дуднік Ірини Олександрівни,звернувся до суду з позовом до Луганської міської ради про визнання права власності на квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, так як м. Луганськ окуповане з 07.04.2014 року. 11 серпня 2000 року в місті Луганськ був укладений договір купівлі-продажу квартири. Договір було посвідчено Бабенко А.М. приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу. Зареєстровано в реєстрі за № 701. На документі наявний реєстраційний надпис, згідно якого, право приватної власності на вказану в договорі квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано ДКП «Бюро технічної інвентаризації» на праві
Просить визнати за громадянином України, ОСОБА_1 , право власності на квартиру номер АДРЕСА_3 (згідно правовстановлюючого документу, згідно адреси в Державному реєстрі речових прав - Солнєчний), в місті Луганськ, загальною площею 50,8 кв. м., у тому числі житловою площею 28,1 кв. м.
Позивач в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), якої знаходиться на тимчасово окупованій території, на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив.
Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою суду від 16.12.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Пунктом 8 Договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на квартиру виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору.
З зазначених підстав державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаської обл. відмовлено у проведенні реєстраційних дій.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прв власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформації: 442696824 від 09.09.2025 року вбачається, що відсутні відомості щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке порушується або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
У ч.1 ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Законною метою вказаного позову є саме відновлення порушеного права на власність, пов`язаного перш за все з агресією рф, окупацією території України, що призвело до необхідності реалізації в майбутньому позивачем своїх прав на отримання компенсації за пошкоджений/знищений об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Право власності на квартиру позивач набув до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.91 № 697-XII «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007 року на підставі Закону України від 27.04.2007 року № 997-V).
Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення цивільних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.
За змістом ст. ст. 128, 153 Цивільного кодексу (ЦК) УРСР (в редакції 18.07.1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно статті 224 Цивільного кодексу (ЦК) УРСР (в редакції 18.07.1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 18.07.1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Зважаючи на те, що на даний час, з огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на підставі договору купівлі-продажу не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, оскільки державна реєстрація речового права на нерухоме майно в час його отримання не проводилася.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації» (п. 3 ст. 3).
Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. В інший спосіб визнати право власності на квартиру і зареєструвати його в реєстрі речових прав, неможливо.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на спірний будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м.Луганська, Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.12.2025, є дата складення повного судового рішення 29.12.2025.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 82, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати за громадянином України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру номер АДРЕСА_3 , загальною площею 50,8 кв. м., у тому числі житловою площею 28,1 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 29.12.2025 року.

Суддя С. А. Форощук