КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/2784/25 Головуючий у суді І інстанції: Висоцька Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Хитрової Любові Володимирівни, яка представляє інтереси Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 35470,52 грн за кредитним договором № б/н від 26.01.2011 року та судові витрати у сумі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.01.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач, станом на 20.04.2025 року, має заборгованість 35470,52 грн, з яких 27887,87 грн - заборгованість за тілом кредиту та 7582,65 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.01.2011 року.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, адвокат Хитрова Л.В., яка представляє інтереси Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Також просила стягнути з відповідачки судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції у сумі 2422,40 грн та судом апеляційної інстанції у сумі 3633,60 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що між ОСОБА_1 , та АТ КБ «ПриватБанк» виникли правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування на підставі договору від 26.01.2011 року.

При цьому, договір між сторонам укладено у формі підписаної сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та за своєю правовою природою є змішаним типом договору, оскільки містить умови відкриття рахунка та кредитування рахунка.

Зазначала, що відповідачка користувалась кредитними коштами протягом тривалого періоду, починаючи з 2013 року.

При цьому, активація відповідачкою карток та користування картковим кредитним рахунком також свідчить про укладення сторонами договору на визначених ним умовах.

На підтвердження вказаних обставин позивачем до позовної заяви було долучено зокрема виписку по рахунку за договором.

Надана виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату отримання картки, всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

З виписки також чітко прослідковується яким картками користувалась відповідачка, її номер та період, в який діяла відповідна картка.

Представник позивача зазначала, що позивач нараховував відсотки за користування кредитними коштами у відповідності до п. 1.3 заяви про приєднання, яка обумовлена сторонами та погоджена шляхом підписання даної заяви обома сторонами. Тому вважає, що позивач законно нараховує відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували надані банком виписку по рахунку та розрахунок заборгованості. Заперечень щодо заявлених вимог банком відповідачем також не надано.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог в частині повернення заборгованості за тілом кредиту 27887,87 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до наданих позивачем письмових доказів, а саме розрахунків за договором б/н від 26.01.2011 року станом на 31.05.2019 року та станом на 20.04.2025 року із колонки № 3 під назвою «витрати клієнтом кредитних коштів» вбачається, що відповідачем було взято у користування на умовах договору позики у позивача грошові кошти в загальному розмірі 83 914,57 грн. Після цього, відповідачем, як вбачається із колонки № 21 під назвою «сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» повернуто грошові кошти в більшому розмірі. Окрім того, при погашенні заборгованості відповідачем не всі внесені ним грошові кошти направлялися банком на погашення тіла кредиту, а частина направлялась на погашення заборгованості по відсотках та пені, нарахування яких судом першої інстанції визнано незаконним та безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках у період з 01.06.2015 року по 20.04.2025 року, суд першої інстанції керувався правовими висновками наведеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та обгрунтовував свої висновки тим, що укладений у вигляді заяви-анкети кредитний договір від 26.01.2011 року б/н, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Окрім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, зміну розміру кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку зі сплатою річних, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивачем до позову також додано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 06.03.2024 року та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем 06.03.2024 року. Суд першої інстанції зазначав, що за змістом цієї заяви не має жодного посилання на те, що така заява є складовою анкети-заяви б/н від 26.01.2011 року і має до неї будь-яке відношення. При цьому за вимогами позову, позивач просив стягнути заборгованість саме за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.01.2011 року, щодо якого відсутнє підтвердження узгодження нарахування процентів та штрафних санкцій. Тому суд першої інстанції вважав, що Паспорт споживчого кредиту від 06.03.2024 року та заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.03.2024 року містять загальну інформацію, а не відсоткову ставку за користування кредитними коштами наданими на підставі анкети-заяви від 26.01.2011 року.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 26.01.2011 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.01.2011 року (а.с 47), згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 32000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с 47 зворот).

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Паспорт споживчого кредиту Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифи (а.с. 61-65, 66-90).

Згідно з довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідачку, кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався, складав станом на 05.02.2013 року - 8000 грн; 05.02.2013 року - 300 грн; 16.08.2016 року - 13 000 грн; 21.03.2019 року - 18 000 грн; 25.07.2023 року - 32 000 грн; 30.10.2023 року - 30 470 грн; 20.09.2024 року - 28 895,68 грн; 01.10.2024 року - 28 895,68 грн; 15.10.2024 року - 28 895,68 грн; 28.10.2024 року - 28 895,68 грн; 08.11.2024 року - 28 895,68 грн; 19.11.2024 року - 28 895,68 грн; 02.12.2024 року - 0,00 грн (а.с. 45).

Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачці було видано наступні кредитні картки (а.с. 46):

05.02.2013 року кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до жовтня 2016 року;

25.03.2016 року кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2 з терміном дії до березня 2020 року;

29.11.2019 року кредитну картку «Універсальна Gold» № НОМЕР_3 з терміном дії до червня 2022 року;

25.07.2023 року кредитну картку «Універсальна Gold» № НОМЕР_4 з терміном дії до жовтня 2027 року.

Також встановлено, що у зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженням норм закону «Про споживче кредитування» паспорту споживчого кредиту - клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 06.03.2024 року, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам (а.с.61-65).

Так, позивачем надано до позовної заяви копію виписки за договором № б/н від 26.01.2011 року за період 05.02.2013 року - 23.04.2025 року, який відображає рух коштів за вказаним договором, з якої вбачається, що відповідачка користувалась такими коштами у повному обсязі починаючи з лютого 2013 року та частково погашала заборгованість (а.с. 36-44).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.01.2011 року, заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 31.05.2015 року становить 8175,15 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7943,49 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 231,66 грн (а.с. 22-23).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.01.2011 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.05.2019 року становить 4528,77 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту (а.с. 24-28).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.01.2011 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.04.2025 року становить 35470,52 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27887,87, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7582,65 грн (а.с. 29-35).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась, про що розписалась у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачкою вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Крім того, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг) (а.с.83 зворот).

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його користування, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором (а.с. 85 зворот).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті у зазначені банком терміни (а.с. 86).

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Відповідачкою ОСОБА_1 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Встановлено, що відповідачка не оспорювала кредитний договір № б/н від 26.01.2011 року.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачка власноручно підписала анкету-заяву від 26.01.2011 року. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась, про що розписалась у анкеті-заяві.

Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

В матеріалах справи наявні довідки видані позивачем про те, що з 2013 по 2023 роки відповідачці видавались кредитні картки відповідно до договору б/н від 26.01.2011 року, строк дії останньої кредитної картки - жовтень 2027 року (а.с.46).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка отримує послуги від банку - позивача з 2013 року, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідачки було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг, крім того відповідачка фактично погоджувалась з ними, оскільки неодноразово отримувала нові кредитні картки.

Також позичальнику (відповідачці) роз`яснено, що умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язувався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також враховуючи принцип суперечливої поведінки, не можна стверджувати про порушення споживчих прав відповідача, оскільки остання отримувала неодноразово в цьому ж банку інші картки, після закінчення їх строку дії.

Банком виконано свої зобов`язання, а саме, на підставі договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку, яка додана до позову, а відповідачці надано у користування кредитну картку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції щодо недопустимості обгрунтування висновків на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за тілом кредиту повинна бути перерахована з урахуванням суми, зарахованої на погашення процентів, оскільки особливістю укладеного договору є те, що позичальник отримує картку із кредитним лімітом та частково погасивши заборгованість може знову користуватися кредитними коштами в межах кредитного ліміту, а тому сума внесених коштів за весь період користування кредитними коштами буде значно перевищувати розмір кредитного ліміту.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки суду першої інстанції та посилання суду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки анкета боржника підписана у 2011 році, отже боржник мав можливість користуватись банківською карткою та ознайомитись із усіма правилами надання банківських послуг.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.01.2011 року, яка станом на 20.04.2025 року становить 35470,52 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27887,87, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7582,65 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 35470 грн 52 коп. (100 % ціни позову), судові витрати понесені АТ КБ «ПриватБанк» за подання позову у розмірі 2422 грн 40 коп. (а.с. 99) та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 грн 60 коп. (а.с. 131) підлягають стягненню з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хитрової Любові Володимирівни, яка представляє інтереси Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 Січня 2011 року у розмірі 35470 грн 52 коп. станом на 20 квітня 2025 року, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27887 грн 87 коп. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7582 грн 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за подання позову у розмірі 2422 грн 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «24» грудня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко