Справа №: 398/1373/25
провадження №: 2/398/1534/25
"24" грудня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
Відповідач, належними чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав.
Суд неодноразово повідомляв відповідача про розгляд справи, зокрема направленням судових повісток про виклик до суду, в судові засідання, призначені на 21.05.2025 року, 17.06.2025 року, 17.07.2025 року, 14.08.2025 року, 23.09.2025 року, 27.10.2025 року, 26.11.2025 року та 24.12.2025 року, надісланими за адресою місця проживання відповідача, що зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , рекомендованою поштовою кореспонденцією, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, в яких було роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивай і її представник в судовому засіданні 14.08.2025 року не заперечували проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні 14.08.2025 року позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що 06.07.2024 року на автодорозі між м. Олександрія та с-ще Олександрійське відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі легкового автомобіля, під керуванням відповідача та її легкового автомобіля. Відповідач вилетів на зустрічну смугу та в`їхав в передню частину її автомобіля. ОСОБА_2 був визнаний винним та притягнутий судом до адміністративної відповідальності за ДТП, відсутність документів на право керування транспортним засобом, відсутність страховки та вчинення адміністративних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння. В неї на час ДТП була страховка, однак її страхова не виплатила їй кошти, оскільки за її полісом цивільно-правова відповідальність настає в разі завдання шкоди третім особам, а тому не було підстав для виплати страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Вона не зверталась до МТСБУ, оскільки не знала що можна це зробити, а з листа її страхової вона не зрозуміла цього. В результаті ДТП її автомобіль отримав пошкодження, що призвело до матеріальної шкоди. На даний час автомобіль не відремонтований та знаходиться у неї. В добровільному порядку відповідач спочатку погодився компенсувати витрати, а потім перестав брати слухавку і вона була вимушена звернутись до суду. Моральна шкода полягає в тому, що вона вже рік не може користуватись автомобілем, що є її єдиним засобом пересування, оскільки має малолітніх дітей і їй необхідний засіб пересування, та вона зазнає значних фінансових трат щоб дістатись з с-ща Олександрійське в м. Олександрія і назад, що призводить до моральних страждань.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ісмайлова А.В. просила позов задовольнити з підстав зазначених в уточненій позовній заяві.
В судове засідання, призначене на 24.12.2025 року, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, учасники справи не з`явилися.
Представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити і продовжити розгляд справи у її та позивача відсутність.
Відповідач причини неявки суду не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.
06 липня 2024 року на автодорозі «Т1209 Кропивницький Нова Прага Олександрія, 58 км, сталося зіткнення автомобіля «Опель Вектра», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2024 року, 06.07.2024 року о 20 год 15 хв у Кіровоградській області, Олександрійський район, автодорога Т1209 «Кропивницький Нова Прага Олександрія»,58 км, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Опель Вектра», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом ВАЗ, номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.3, п.п. «б» п. 2.3 ПДР України. Зазначеною постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Згідно з постановою суду порушення відповідачем вимог п. 13.3, п.п. «б» п. 2.3 ПДР України призвело до ДТП.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.
При цьому, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
У постанові Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2024 року, яка набрала законної сили, встановлено, що порушення саме відповідачем вимог п. 13.3, п.п. «б» п. 2.3 ПДР України призвело до ДТП, у зв`язку з чим відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Отже, на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд констатує, що саме винні дії відповідача призвели до ДТП, внаслідок якої транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим йому заподіяно збитки.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За приписами ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ст. 1188 ЦК України).
Отже, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель Вектра», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач, на момент ДТП не була застрахована.
При цьому, позивач до Моторного (транспортного) страхового бюро України із відповідною заявою про відшкодування збитків, завданих ДТП, не зверталася.
У постанові Верховного Суду усправі №911/286/20 від 21 грудня 2020 року зазначено, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
У статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на 06.07.2024 року) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Станом на дату розгляду справи в суді частинами 1,2 статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Таким чином, у разі встановлення судом, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищує його вартість на момент ДТП, тобто ремонт є економічно необґрунтованим, то стягненню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом страхового відшкодування, якщо таке проводилось.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.04.2025 у справі №467/1102/19.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП в розмірі 52 679,94 грн (89 494,72 грн (вартість транспортного засобу до ДТП) 36 814,78 грн (вартість транспортного засобу після ДТП)), а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд враховує, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, транспортний засіб позивача отримав такі механічні пошкодженні, які унеможливлюють його відновлення. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач був безповоротно позбавлений можливості використання автомобіля за призначенням.
При цьому, в момент вчинення ДТП, відповідач керував транспортним засобом, будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами та після ДТП поліцейські виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, однак він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами) та ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольногосп`яніння), що підтверджується постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2024 року.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`є джерелом права, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). При цьому, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 25 000,00 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману ним моральної шкоди.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із проведенням експертизи (п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 6, 7 статті 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Позивачем за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 1 394,95 грн, понесено витрати на залучення експерта, проведення експертного дослідження, складання висновку №564 від 28.02.2024 року та звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 12.09.2025 року в розмірі 9 000,00 грн та 8 800,00 грн відповідно, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
З урахуванням уточнення позовних вимог, якими було зменшено позовні вимоги щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди, позивач повинна була сплати судовий збір в розмірі 1 211,20 грн (102 679,94 грн (ціна позову) х 0,4), а відтак надміру сплачений судовий збір в розмірі 183,75 грн підлягає поверненню позивачу.
Суд врахував висновок експерта №564 від 28.02.2024 року та звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 12.09.2025 року, як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати, здійснені позивачем за проведення експертиз у справі, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи.
На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду представником позивача подано такі письмові докази: договір про надання правової допомоги від 04 березня 2025 року №25, акт від 23.09.2025 року про виконані роботи та квитанція про сплату 6 000,00 грн за послуги з надання правової допомоги, відповідно до яких витрати на правничу допомогу становлять 6 000,00 грн.
Судом задоволено позовні вимоги позивача в загальному розмірі 77 679,94 грн ( 52 679,94 грн (матеріальна шкода) + 25 000,00 грн (моральна шкода)), що становить 75,65% від заявлених позовних вимог ( 102 679,94 грн (52 679,94 грн (матеріальна шкода) + 50 000,00 грн (моральна шкода); 77 679,94 грн х 100% : 102 679,94 грн).
Відповідно до ст.141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу та витрати за проведення експертиз, пропорційно до задоволених вимог (75,65%), в розмірі 916,27 грн, 4 539,00 грн та 13 465,70 грн відповідно.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду в розмірі 52 679 (п`ятдесят дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн 94 коп та моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір розмірі 916 (дев`ятсот шістнадцять) грн 27 коп, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 539 (чотири тисячі п`ятсот тридцять дев`ять ) грн 00 коп та витрати за проведення експертиз в розмірі 13 465 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 70 коп.
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 183 (сто вісімдесят три) грн 75 коп, згідно з квитанцією №239934557 від 25.03.2025 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 24 грудня 2025 року.
Суддя О.В.Авраменко