П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року місто Київ

справа № 761/10254/23

провадження № 22-ц/824/6759/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача- Шкоріної О.І.,суддів - Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Юзькова О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарський Олександр Володимирович, приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазанова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що 16.09.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» був укладений кредитний договір № 363702. В подальшому ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право вимоги за даним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору № 30-06/2021 про відступлення права вимоги від 30.06.2021.

У січні позивач дізналась, що 13.01.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарським О.В. відкрито виконавче провадження № 68138463 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 15255 від 04.11.2021 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач вважає, що виконавчий напис № 15255 від 04.11.2021 вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки кредитний договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально.

Крім того, позивач не отримував жодного повідомлення від відповідача про порушення основного зобов'язання.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №15255, вчинений 04.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. та стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Вердикт Капітал", треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарський О.В., приватний нотаріуса КМНО Сазанова О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Сазановою О.М. 4 листопада 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №15255, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" суми заборгованості у розмірі 14 140 грн. 49 коп.

Стягнуто з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року поновлено ТОВ "Вердикт Капітал" строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року.

Заяву ТОВ "Вердикт Капітал" про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Вердикт Капітал", треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарський О.В., приватний нотаріус КМНО Сазанова О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Відповідач ТОВ "Вердикт Капітал", не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», положення глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та зазначив, що згідно листа ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їй вчиненні», безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

Вважає, що стягнуті судом витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності, і є завищеними по нескладній категорії справи.

Також зазначив,що не було направлено документів щодо стягнення витрат на правичу допомогу, що унеможливило подачу заперечень щодо стягнення таких витрат та клопотання про їх зменшення.

Позивач своєю можливістю на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання 8 жовтня 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень: ТОВ "Вердикт Капітал" - до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду ( а.с.155). Приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Кошарському О. В.- на поштову адресу та електронну пошту, позивачці ОСОБА_1 та приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазановій О.М. направлено на поштові адреси, будь-яких заяв від учасників справи не надходило. Всі поштові конверти повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 4 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №15255, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором, правонаступником якого є відповідач, у розмірі 14 140 грн. 49 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис вчинений нотаріусом 4 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому суд вважав, що вчинення виконавчого напису відбулось з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до п. 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку (щодо стягнення за іпотечними договорами)), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» у Переліку № 1172 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 480 від 19 квітня 2022 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором вчинений нотаріусом 4 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 стягувачу необхідно було подати оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір № 363702 від 16 вересня 2020 року, який нотаріально не посвідчений (13-14).

Тобто, всупереч пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року № 1172 нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апелянта щодо відсутності спору відносно заборгованості ОСОБА_1 перед кредитором, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки за відсутності факту подання для вчинення виконавчого напису оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

Звертаючись з позовом стороною позивача було заявлено про стягнення судових витрат з відповідача у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 2402 від 24.02.2023, укладений між адвокатом Клименком Т.В. та ОСОБА_1 (а.с. 29-30), ордеру на надання правничої допомоги серії АА № 1281823 (а.с. 32), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КВ 000633 (а.с. 31), прибутковий касовий ордер від 24.02.2024 (а.с. 33).

Відповідно до розділу 4 договору про надання правової допомоги, за послуги надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 10 000 грн. (а.с. 30).

Приймаючи рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10000 грн., які позивач сплатила.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не були отримані документи щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ТОВ «Вердикт Капітал» копії позовної заяви з додатками, про що свідчить клопотання про відкладення розгляду справи, підписане генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал» від 01.06.2023.

У супровідному листі суду від 24.05.2023 зазначено, що учасникам справи направляється копія ухвали про відкриття на 1 аркуші.

Після отримання судом клопотання про відкладення розгляду справи та прохання надіслати матеріали позовної заяви, матеріали справи не містять інформації про направлення копії позовної заяви з додатками на адресу ТОВ «Вердикт Капітал».

Наявні в матеріалах справи довідки про направлення документа «судова повістка про виклик до суду» в електронному вигляді на електронну адресу не дають підстав вважати, що копія позовної заяви з додатками була направлена ТОВ «Вердикт Капітал».

За таких обставин у апеляційного суду наявні підстави для врахування при апеляційному розгляді зауважень відповідача щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Установлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви подано договір про надання правової допомоги від 14.03.2023, відповідно до умов якого винагорода адвоката становить фіксований розмір у сумі 10000 грн. Умови договору містять перелік послуг, які надаються адвокатом і пов`язані з розглядом саме цієї справи, в тому числі консультації, написання клопотань, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, написання позовної заяви. Крім того, до позовної заяви доданий прибутковий касовий ордер про сплату ОСОБА_1 10000 грн.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 6 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, що викладені в апеляційній скарзі, полягають в тому, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Верховного Суду, і практику за категорією таких справи слід вважати усталеною. За таких обставин гонорар адвоката в розмірі в сумі 10000 грн. не відповідає критеріям співмірності.

Враховуючи такі заперечення відповідача, колегія суддів вважає за можливе зменшити заявлену позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 , з 10000 грн. до 5000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус