Номер провадження 2/756/9503/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.

за участі секретаря - Погорелової В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Амельченка В.П. звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб зареєстрований 05.11.2020 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 1392; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000); в порядку поділу майна спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину нежитлове приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та на частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000); в порядку поділу майна спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частину нежитлове приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та на частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000).

В обгрунтування заявлених вимог вказує, що 05.11.2020 між сторонами було укладено шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє не склалося, сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю.

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано нежитлове приміщення АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , право власності на які було зареєстровано за відповідачем.

Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюб носить формальний харрактер, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб та поділити між ними набуте у шлюбі майно.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.11.2025 відкрито загальне провадження по справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.10.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1392, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 05.11.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 26.03.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

Подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

За приписамист. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц).

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності майна до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів та доказів наданих сторонами судом встановлено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя, у зв`язку з чим є спільно набутим майном подружжя.

Таким чином, надавши належну правову оцінку поданим доказам, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно придбано сторонами в період перебування у шлюбі, та належність його до спільного майна подружжя, тому вважає доцільним задовольнити позовні вимоги та розподілити спірне нерухоме майно в ідеальних частках по 1/2 частині, за кожним.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 57, 60, 63, 69-71, 105, 112-114 СК України, ст. ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 05.11.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1392.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) наступне нерухоме майно:

-нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00);

-квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000).

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) право особистої приватної власності на:

- частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00);

- частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000).

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) право особистої приватної власності на:

- частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00);

- частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Белоконна