Справа № 450/1945/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2799/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича, третя особа ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.06.2021 року у справі № 450/2605/20, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.04.2022 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 22 000 доларів США і 2000 Євро позики, 2200 доларів США та 200 Євро компенсації, а також по 3873 грн. судового збору з кожного, на виконання якого судом видано виконавчий лист, що був пред`явлений стягувачем до виконання, однак через безуспішне проведення трьох електронних торгів із реалізації арештованого майна, приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання. Після 21.04.2025 року приватним виконавцем Сидій О.В. повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України. Рішення суду набрало законної сили 21.04.2022 року, отже строк пред`явлення виконавчого документа сплив 21.04.2025 року. Оскільки виконавчий документ раніше повертався без виконання, то повторне відкриття виконавчого провадження та постанова про відкриття виконавчого провадження суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження» і порушує права боржника. У зв`язку з чим просив визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидій О.В. після 21.04.2025 року щодо виконання рішення у справі № 450/2605/20; зобов`язати приватного виконавця припинити виконавче провадження як таке, що відкрито з порушенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2025 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що судом безпідставно не враховано тієї обставини, що виконавчий лист видано 21.04.2022 року, то строк пред`явлення його до виконання сплив 21.04.2025 року. Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження повторно винесена 02.05.2025 року, то така винесена після спливу трирічного строку. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа статувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред?явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Однак суд не врахував, що встановлення нового строку можливе виключно за умови, що три роки з моменту набрання рішенням законної сили ще не минули. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець відмовляє у відкрити виконавчого провадження, якщо виконавчий документ пред`явлено до виокнання після спливу передбаченого законом строку пред?явлення його до виконання. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопред`явлення стягувачем у передбачений законом строк виконавчого листа до виконання свідчить про те, що строк пред`явлення його до виконання перервався, виконавче провадження відкрите повторно у межах строку, встановленого законом, постанова про відкриття провадження винесена того ж дня, коли постановою приватного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в

межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість

судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є

однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на

справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав

людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону, обов`язковості виконання рішень є також засадою (основним принципом) виконавчого провадження.

Згідно із 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право

звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю

державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, в порушення статті 447 ЦПК України ОСОБА_1 звернувся до суду не зі скаргою, а з позовом, за результатом розгляду якого судом ухвалене рішення суду, а не постановлено ухвалу, однак це не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 450/2605/20, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 22 000 доларів США і 2 000 Євро боргу згідно договору позики, 2200 доларів США і 200 Євро компенсації. Стягнуто з ОСОБА_1 3873 грн. 64 коп. та з ОСОБА_1 3873 грн. 64 коп. на користь ОСОБА_3 витрат по сплаті судового збору.

Вищезгадані судові рішення в касаційному порядку не оскаржувалась.

Ршення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.06.2021 року у справі №450/2605/20 звернуто до примусового виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 17 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № 73372092 на підставі виконавчого листа № 450/2605/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 27.07.2021 року.

Листом приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. вих. № 73456731 від 24.04.2025 року повідомлено стягувача ОСОБА_3 про можливість скористатись правом залишити за собою нереалізоване на третіх електронних торгах майно боржника, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , що на праві власності належить боржнику, за ціною 4906790 грн. за умови сплати різниці між сумою, що підлягає до стягнення.

Встановлено, що 02.05.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидієм О.В., за заміщенням ОСОБА_4 , винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із тим, що приватним виконавцем передавалось на реалізацію арештоване майно боржника, торги з реалізації лоту не відбулись у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів, стягувач відмовився залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно ОСОБА_1 .

В цей же день, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидієм О.В., за заміщенням ОСОБА_4 , 02.05.2025 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77966820 на підставі виконавчого листа № 450/2605/20, виданого 27.07.2021 року Пустомитівським районним судом Львівської області.

Звернення до суду з позовом ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у спірних правовідносинах при повторному пред`явленні до виконання виконавчого листа від 27.07.2021 року у справі № 450/1945/25 після його повернення, застосуванню підлягали положення пункту 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ подано після спливу строку пред`явлення його до виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 4, 5, ст. 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2024 року у справі №182/4087/13-ц зазначив про те, що згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 23 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

За встановлених судом обставин справи, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку, що строк, передбачений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», для пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання не сплив, оскільки перебіг такого строку було перервано.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання, беручи до уваги те, що виконавчий лист у справі № 450/1945/25, виданий 27.07.2021 року, у передбачені законом строки був пред`явлений стягувачем до виконання, що свідчить про те, що строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання переривався, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта про те, що виконавчий лист не міг бути повторно пред`явлений до виконання з тих підстав, що сплив строк пред`явлення його до виконання.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії суддів та перебуванням на листку по тимчасовій непрацездатності повна постанова складена 29.12.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк