Справа № 345/7286/25
Провадження № 2-о/345/230/2025
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

24.12.2025 м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Сирко Й.Й., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка подана від його імені представником ОСОБА_2 , заінтересована особа - Калуський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи в певний час,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 звернулася 23.12.2025 до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення зазначеного вище факту.

Стверджує, що в зареєстрованому між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їхній син, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.02.1990, актовий запис №134. Невдовзі ІНФОРМАЦІЯ_2 син помер. Подружжя поховало малолітнього сина, якого не встигли хрестити, на цвинтарі у м.Калуші, де йому встановили надгробок з надписом. Факт смерті сина заявника підтвердили медичні працівники бригади швидкої медичної допомоги, яка прибула за викликом. Додатково зазначає, що ОСОБА_1 звернувся у грудні 2025 року до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про видачу свідоцтва про смерть його сина, але отримав відмову через відсутність актового запису про смерть останнього. Встановлення юридично значимого факту необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть, а також отримання постійного догляду як особи з інвалідністю ІІ групи від іншого сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважаю, що подану заяву необхідно залишити без руху виходячи з таких мотивів.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.3 ст.293 ЦПК України).

Таким чином, можливість встановлення згідно з вимогами ЦПК України в судовому порядку юридичного факту пов`язується законом з цивільними правами та інтересами заявника.

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст.1 ЦК України, відповідно до якої цивільним законодавством України регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. При цьому спори, що виникають з публічно-правових відносин за участю певних осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 9 ч.1 ст. 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст. 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Пунктом 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (ч.1,2 ст. 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану в реєстрації події смерті.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України можливе лише тоді, коли суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.

Таким чином, у заяві про встановлення факту заявник повинен чітко зазначити, з якою метою йому потрібно встановити певний юридичний факт із наведенням обґрунтування, яких саме особистих немайнових чи майнових прав, свобод або інтересів стосується зазначений факт.

Суд також зазначає, що від правильності і чіткості зазначення у заяві про встановлення юридичного факту мети такого встановлення залежить визначення й кола усіх заінтересованих осіб, а також вирішення питання підвідомчості відповідної заяви суду та можливості її розгляду у порядку, який регулюється цивільним процесуальним законодавством України.

Проте зазначеним вимогам процесуального закону заява ОСОБА_1 не відповідає.

Так, заявник вказує, що у грудні 2025 року звернувся до заінтересованої особи із заявою про видачу свідоцтва про смерть сина, яка нібито була констатована бригадою швидкої медичної допомоги, не вказавши, якими доказами це підтверджується. Із долученої до заяви копії витягу від 23.12.2025 вбачається, що органом державної реєстрації актів цивільного стану проводилася лише перевірка відомостей про наявність актового запису про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Натомість, будь-яких доказів щодо наявності відмови зазначеного вище органу у державній реєстрації смерті сина заявника ОСОБА_4 не наведено та не додано.

Водночас, суд зауважував, що умовою розгляду та встановлення судом факту смерті особи є саме неможливість реєстрації факту смерті цієї особи органом державної реєстрації актів цивільного стану, а не відмова у видачі свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 1,2,8 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація смерті особи подається на підставі заяви встановленої форми із поданням необхідних документів; якщо заява про державну реєстрацію смерті надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті, то державна реєстрація проводиться за наявності лікарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми на загальних підставах за заявою будь-якої особи, зазначеної у пункті 7 цієї глави, без складання висновку, але після перевірки наявності державної реєстрації смерті за місцем настання смерті, за місцем останнього проживання померлого, за місцем поховання чи виявлення трупа або за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен мотивувати відмову в державній реєстрації актів цивільного стану в письмовій формі ; рішення про відмову в державній реєстрації актів цивільного стану, дії або бездіяльність органу державної реєстрації актів цивільного стану можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до вимог Закону України «Про адміністративну процедуру» (п.5 Глави 1 Розділу ІІ Правил).

Із поданої заяви також не зрозуміло, чому та на підставі яких вимог законодавства України відсутність свідоцтва про смерть сина перешкоджає заявнику в оформленні здійснення постійного догляду за ним на непрофесійній основі фізичною особою, зокрема іншим сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з якою метою до заяви додано копію військово-облікового документа цієї особи.

Зважаючи на викладене, заявнику необхідно усунути виявлені недоліки, зазначивши у новій редакції заяви не лише конкретні відомості, що підтверджують неможливість органу державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але й надати письмові докази з даного приводу. Крім того, у заяві необхідно вказати обґрунтовані та чіткі відомості щодо мети встановлення факту смерті особи в певний час та усунути інші недоліки, що наведені судом в цій ухвалі.

Суд зауважує, що залишення заяви без руху не є обмеженням права на доступ до правосуддя, яке у свою чергу не є абсолютним. Зазначене право може підлягати виправданим обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарги (п.27 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», п. 31 рішення цього Суду від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» та інші).

На підставі викладеного, керуючись ст.185, 260, 261, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана від його імені представником ОСОБА_2 , заінтересована особа - Калуський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи в певний час, - залишити без руху.

Надати заявнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків заяви відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали.

Роз`яснити заявнику, що в разі не усунення ним недоліків заяви у визначений судом строк, заява вважатиметься неподаною та повертається.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя