Справа № 462/2590/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/2239/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Савуляка Р.В.,Шандри М.М.,

секретар Іванова О.О.,

з участю з участю:представника АТ «Українська залізниця» -адвоката Радевич О.М., представника ОСОБА_1 -адвоката Тітова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу №462/2590/15-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 червня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_1 , Кабінет Міністрів України, Міністерство розвитку громад та територій України /колишня назва Міністерство інфраструктури України/) про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року

в с т а н о в и в :

06 квітня 2015 року адвокат Барила К.В., діючи в інтересах позивача, звернувся до суду з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту (треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство інфраструктури України) в якому просив визнати причини пропуску строку до суду поважними; визнати незаконним та скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 3 грудня 2014 року № 4114/ос «По особовому складу», яким його звільнено з посади генерального директора; поновити його на зазначеній посаді; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 23 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Акціонерного товариства «Українська залізниця» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство інфраструктури України) про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 1154-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України».

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 3 грудня 2014 року № 4114/ос «По особовому складу».

ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 834743 гривень 65 коп. та у відшкодування моральної шкоди 75000 гривень 00 коп. Всього стягнути 909743 (дев`ятсот дев`ять тисяч сімсот сорок три) гривні 65 коп.

Стягнуто з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

13 травня 2025 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Прасол Альона Сергіївна звернулася до суду зі заявою про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року.

Заява мотивована тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року АТ «Укрзалізниця» в добровільному порядку виконало вказане судове рішення. Проте, 12 березня 2025 року постановою Верховного Суду рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року було скасовано, а у задоволені позову ОСОБА_1 про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди було відмовлено. Зазначають, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також те, що виплата коштів правонаступником ДАЗТУ АТ «Укрзалізниця» була здійснена ОСОБА_1 , як колишньому генеральному директору, тобто поза межами трудових відносини, на підставі скасованого рішення суду. Просить вирішити питання про поворот рішення суду відповідно до вимог статті 444 ЦПК України.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 02 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» (заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Кабінет Міністрів України, Міністерство розвитку громад та територій України /колишня назва Міністерство інфраструктури України/) про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м.Львів від 23 лютого 2022 року.

Ухвалу суду оскаржило Акціонерне товариство «Українська залізниця». Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 лютого 2022 року набрало законної сили 12 червня 2024 року, після чого воно було виконане, оскільки у АТ "Українська залізниця" не було жодних законних підстав для його невиконання, було сплачено на користь ОСОБА_1 924743,65 грн, з вирахуванням із цієї суми відповідних податків. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що згадані суми були виплачені в добровільному порядку. Було проігноровано адвокатський запит представника позивача щодо надання АТ "Укрзалізниця" банківських реквізитів з метою повернення грошових коштів. Помилковим є висновок суду щодо неможливості допущення повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаного рішення про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають із трудових відносин. АТ "Українська залізниця" та ОСОБА_1 ніколи не перебували та не перебувають у трудових відносинах. АТ "Українська залізниця" були сплачені ОСОБА_1 грошові кошти на виконання рішення суду (не заробітна плата або інші платежі в рамках трудових відносин).

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02.06.2025 у справі № 462/2590/15-ц та ухвалити нове рішення, яким заяву Акціонерного Товариства «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2022 у справі № 462/2590/15-ц задовольнити повністю.

Допустити поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2022 року у справі №462/2590/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, АТ «Укрзалізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство інфраструктури України, перейменоване на Міністерство розвитку громад та територій України про визнання незаконними та скасування розпорядження та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У порядку повороту виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.02.2022 року стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» грошові кошти у розмірі 924 743, 65 грн.

Повернути Акціонерному товариству «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 141 грн 20 коп.

Представник Остапюка Б.Я. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що ухвала є законною. Зазначає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують визначальні обставини в спірних правовідносинах, зокрема те, що даний спір є трудовим, та ту обставину, що скасоване Верховним Судом судове рішення було обгрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях. Апеляційна скарга не містить доводів з посиланням на норми чинного законодавства та доказів на спростування висновків суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Представник Кабінету Міністрів України Кміть М.Б. подала пояснення на апеляційну скаргу. Стверджує, що важливим є те, що рішення суду на підставі якого виплачено середній заробіток ОСОБА_1 скасовано, а отже відпала підстава для виплати йому грошових коштів. У зв`язку з цим такі кошти підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. Зазначає, що оскілки поворот виконання рішення спрямований на забезпечення інтересів добросовісного боржника,який виконав судове рішення , яке як виявилося було помилковим , то з врахуванням наведених обставин справи, вважає, що заява про поворот виконання рішення повинна бути задоволена. Просить врахувати надані пояснення, скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення,яким заяву про поворот виконання рішення задовольнити.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Тітов О.М. подав відзив на пояснення Кабінету Міністрів України. У відзив зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка була завдана йому у зв`язку з порушенням його трудових прав , а також витрат на професійну правничу допомогу, які були обумовлені вказаним порушенням , тому до цієї категорії справ , відповідно до частини другої ст.445 ЦПК України, поворот виконання не допускається , крім випадку , коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Оскілки відсутні докази того, що скасоване Верховним Судом рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні заяви про поворот виконання рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Українська залізниця» -адвоката Радевич О.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Тітова О.М., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року,яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 1154-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України». Визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 3 грудня 2014 року № 4114/ос «По особовому складу». Поновлено на роботі ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 834743 гривень 65 коп. та у відшкодування моральної шкоди 75000 гривень 00 коп. Всього стягнуто 909743 (дев`ятсот дев`ять тисяч сімсот сорок три) гривні 65 коп. Стягнуто з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп. В решті позову відмовлено.

АТ «Укрзалізниця» виконало судове рішення в частині виплати ОСОБА_1 коштів в розмірі 909743,65 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, що підтверджується наказом АТ «Укрзалізниця» від 05 серпня 2024 року № 1758/0с «Щодо добровільного виконання рішення суду», платіжними відомостями № 792, 794 від 16 серпня 2024 року та платіжною інструкцією № 592144 від 16 серпня 2024 року /Т-14 а.с.81-83,87/.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Підставою скасування рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 лютого 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року Верховний Суд зазначив те, що позивач пред`явив позов з пропуском установленого статтею 233 КЗпП України строку й поважних причин для його поновлення не навів, у зв`язку з цим в задоволенні вимог про поновлення на роботі слід відмовити. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року міститься висновок про те, що «установивши, що позивач був звільнений без законних підстав, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про обґрунтованість його позовних вимог».

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 лютого 2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Судом касаційної інстанції питання про поворот виконання рішення не було вирішено.

13 травня 2025 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Прасол Альона Сергіївна звернулася до суду зі заявою про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року. Мотивами заяви є те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також те, що виплата коштів правонаступником ДАЗТУ АТ «Укрзалізниця» була здійснена ОСОБА_1 , як колишньому генеральному директору, тобто поза межами трудових відносини, на підставі скасованого рішення суду.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Частиною 2 ст. 445 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

У вказаних випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що даний спір виник з трудових правовідносин, тому поворот виконання рішення у цій справі не допускається. Доказів того, що скасоване рішення було обгрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах заявником не надано та Верховним Судом під час розгляду справи не встановлено.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом ч.2 ст.235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто, в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки фактично є заробітною платою.

Судом встановлено, що стягнуті кошти в ході виконання рішення суду від 23 лютого 2022 на користь ОСОБА_1 а саме: середній заробіток за час вимушеного прогулу - є складовою частиною виконання даного рішення суду, яке стосується трудових правовідносин, а тому виплачена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може бути повернута у порядку повороту виконання рішення суду.

Так, відповідно до статті 239 КЗпП України, яка регламентує обмеження повороту виконання рішень по трудових спорах, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Як зазначалося вище, доказів про те, що скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах заявником не надано, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року міститься висновок про те, що «установивши, що позивач був звільнений без законних підстав, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про обґрунтованість його позовних вимог».

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в апеляційній скарзі заявник намагається довести те, що виконане рішення не стосувалося трудових відносин, однак зазначене твердження є безпідставним та необґрунтованим.

Доводи апеляційної скаргине містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про поворот виконання рішення у спорі,який виник з трудових правовідносин, судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра