Номер провадження: 22-ц/813/1752/25
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк»

представник відповідача Безушко Вікторія Валеріївна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії, а саме про визнання протиправними (неправомірними) дії, зобов`язання здійснити перерахунок та повернення коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та АТ «Укрсиббанк» було укладено кредитні договори, за якими за користування кредитом йому нараховувались проценти. З 2015 року він є учасником бойових дій та має право на пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідач на запити позивача щодо сум кредитів за кредитними договорами, надав відповідь, що інформація не може бути надана. Вважаючи неправомірними дії Банку про відмову у реалізації прав на пільгове обчислення процентної ставки у розмірі 0%, визначеного п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимагання сплатити проценти за Кредитними договорами, позивач був змушений звернутися до суду.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання протиправними (неправомірними) дії, зобов`язання здійснити перерахунок та повернути кошти задоволено частково.

Зобов`язано АТ «УКРСИББАНК» здійснити перерахунок списаних з розрахункового рахунку ОСОБА_1 коштів та зарахованих у якості сплати процентів за кредитними договорами №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року.

Зобов`язано АТ «УКРСИББАНК» надати ОСОБА_1 інформацію із зазначенням суми тіла кредитів, які брав ОСОБА_1 у АТ «УКРСИББАНК» за договорами №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року, окремо зазначивши проценти, комісію, штрафи або пеню за вказаними кредитами.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що позивач був на момент укладення кредитних договорів та є військовослужбовцем, тому АТ «Укрсиббанк» не повинно було нараховувати позивачу штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

При цьому, посилання відповідача на те, що змінюючи процентну ставку в кредитних договорах на нульову, банк порушуватиме вимоги імперативної норми ст. 632 ЦК України, суд вважає неспроможними, оскільки у позові позивач просить здійснити перерахунок та повернути йому безпідставно набуті кошти, а не внести зміни до кредитних договорів, в тому числі до їх істотних умов.

Поряд з цим, підстав для задоволення вимоги в частині повернення позивачу безпідставно списаних коштів, суд не вбачає, так як дана вимога в позові не обґрунтована та позивачем відповідними доказами не доведена, а судом не встановлено.

Те ж саме, на переконання суду, стосується й вимоги щодо визнання протиправними (неправомірними) дії АТ «УКРСИББАНК» у частині відмови ОСОБА_1 у реалізації права на пільгове обчислення процентної ставки.

Враховуючи, що відповідачем в спростування позиції позивача, не надано доказів надання позивачу запитуваної ним інформації та документів, та здійснення перерахунку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Таким чином, з огляду на доведеність ненадання відповіді на запити, вимоги позивача про надання інформації та засвідчених належним чином копій запитуваних документів підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник банку подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що системний аналіз норм права, визначених у п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у ст. 1054 ЦК України, дає можливість стверджувати, що військовослужбовцям проценти не нараховуються лише під час користування кредитними коштами

Кредитними коштами за кредитними договорами №00 від 10.12.2017, №0 від 11.07.2019, №0 від 17.10.2020 ОСОБА_1 вже не користується, тому що перелічені договори припинили свою дію. Заборгованість за вищевказаними кредитними договорами відсутня, кредити закриті, тобто, зобов`язання за ними є припиненими.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Банку про перерахунок раніше сплачених відсотків за користування кредитними коштами за кредитними договорами №00 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року вперше лише 01.07.2022, тобто після погашення ним споживчих кредитів - тобто після виконання зобов`язань.

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Такий висновок зробив Верховний суд України в постанові № 908/1138/15 від 22.03.2017 року.

З моменту укладання договору та до моменту його припинення позивач не звертався до відповідача з заявами про намір скористатися наданою Законом пільгою та не надавав документи в підтвердження свого статусу військовослужбовця.

В матеріалах справи відсутні докази подібних звернень, такі дані суд першої інстанції не встановив.

Ухвалюючи Оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги виписки за кредитним договором №00 з 10.12.2017 року по 10.09.201 року, за кредитним договором №0 з 11.07.2019 року по 11.02.2020 року, за кредитним договором №0 з 17.10.2020 року по 17.03.2021 року, наданих представником АТ «УКРСИББАНК», які свідчили про виконання позивачем умов договорів та закінчення строків дії всіх перелічених договорів.

Крім того, АТ «УКРСИББАНК» звертає увагу суду апеляційної інстанції , що позивач добросовісно виконував зобов`язання за кредитними договорами, тому жодних штрафів та пені Банк йому не нараховував.

Крім того, посилання суду на те, що відповідач ніби був повідомлений позивачем ОСОБА_1 про його статус військовослужбовця на момент дії кредитних договорів є хибним, тому що у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання позивачем Банку при укладенні та в момент дії договорів переліку документів, встановлених листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142.

Суд надав перевагу доказам та доводам позивача без здійснення їхньої належної оцінки, та без належної оцінки доказів, наданих відповідачем, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду з порушенням норм процесуального права.

У банківських відповідях, що були предметом розгляду судом першої інстанції, жодних слів немає про відмову у отриманні позивачем інформації.

У відповіді Банку на звернення позивача від 16.03.2023 року написано: «при цьому повторно зазначаємо, що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту Ви можете переглянути у виписці за кредитом. Крім того, Ви можете отримати довідку про стан розрахунків за кредитною угодою з інформацією щодо поточної заборгованості (заборгованості на конкретну дату) за кредитною угодою перед Банком.

З метою отримання виписки/довідки рекомендуємо Вам звернутися до обслуговуючого відділення № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 ». Тому вважає ствердження суду про те, що відповідач відмовив позивачу у отриманні інформації зробленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Даних про ненадання відповідей Банком позивачеві не містить ані позов ОСОБА_1 , ані матеріали справи.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що позивач проходить військову службу з 1998 року, є учасником бойових дій.

За таких обставин до правовідносин, що склались між позивачем та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» за договорами про надання споживчого кредиту за №0 від 10.12.2017, №0 від 11.07.2019, №0 від 17.10.2020 підлягає застосування норма встановлена пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом.

На відновлення та реалізацію наданих Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» у правовідносинах, що склалися між позивачем і відповідачем за договорами про надання споживчого кредиту за №0 від 10.12.2017, №0 від 11.07.2019, №0 від 17.10.2020 позивач звертався до відповідача, що було протиправно проігноровано останнім, докази чого були долучені до матеріалів позовної заяви.

Посилання відповідача на обов`язковість надання позивачем АТ «УКРСИББАНК» переліку документів висловлених у листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142 (далі Лист) є безпідставними оскільки вказаний Лист не є нормативноправовим актом чи підзаконним нормативно-правовим актом, носить рекомендаційний характер та не може бути використаний відповідачем для протиправного обмеження мене у реалізації мною, як військовослужбовцем, пільг передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Пропозиція, викладена АТ «УКРСИББАНК» у відповіді на запит, щодо ознайомлення із запитаною інформацією не шляхом надсилання її поштою чи на електронну поштову адресу (як того просить запитувач інформації), а шляхом ознайомлення з нею за місцезнаходженням АТ «УКРСИББАНК» ускладнює доступ до запитуваної інформації, а тому є порушенням гарантії максимального спрощення процедури отримання інформації.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання, однак до судового засідання не з`явились, клопотань про відкладення не подавали, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційних скарг та заперечень, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Однак вказаним нормам оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено та сторонами не заперечується, що між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» було укладено договори про надання споживчого кредиту за №0 від 10.12.2017, №0 від 11.07.2019, №0 від 17.10.2020.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними (неправомірними) дії, зобов`язання здійснити перерахунок та повернення коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та АТ «Укрсиббанк» було укладено кредитні договори, за якими за користування кредитом йому нараховувались проценти.

З 2015 року він є учасником бойових дій та має право на пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач на запити позивача щодо сум кредитів за кредитними договорами, надав відповідь, що інформація не може бути надана.

Вважаючи неправомірними дії Банку про відмову у реалізації прав на пільгове обчислення процентної ставки у розмірі 0%, визначеного п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимагання сплатити проценти за Кредитними договорами звернувся з позовом.

Суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги частково зазначив, що позивач був на момент укладення кредитних договорів та є військовослужбовцем, тому АТ «Укрсиббанк» не повинно було нараховувати позивачу штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

При цьому, посилання відповідача на те, що змінюючи процентну ставку в кредитних договорах на нульову, банк порушуватиме вимоги імперативної норми ст. 632 ЦК України, суд вважає неспроможними, оскільки у позові позивач просить здійснити перерахунок та повернути йому безпідставно набуті кошти, а не внести зміни до кредитних договорів, в тому числі до їх істотних умов.

Поряд з цим, підстав для задоволення вимоги в частині повернення позивачу безпідставно списаних коштів, суд не вбачає, так як дана вимога в позові не обґрунтована та позивачем відповідними доказами не доведена, а судом не встановлено.

Те ж саме, на переконання суду, стосується й вимоги щодо визнання протиправними (неправомірними) дії АТ «УКРСИББАНК» у частині відмови ОСОБА_1 у реалізації права на пільгове обчислення процентної ставки.

Враховуючи, що відповідачем в спростування позиції позивача, не надано доказів надання позивачу запитуваної ним інформації та документів, та здійснення перерахунку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Таким чином, з огляду на доведеність ненадання відповіді на запити, вимоги позивача про надання інформації та засвідчених належним чином копій запитуваних документів підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом з`ясовано, що між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» було укладено договори про надання споживчого кредиту за №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року.

Отже, між сторонами склались кредитні правовідносини.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 липня 2015 року є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , яка наявна в матеріалах справи.

З матеріалів позову слідує, що позивач проходить військову службу починаючи з 1998 року по теперішній час.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення. Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відтак, позивач ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року, затвердженого Законом України №1126-VII від 17.03.2014р., в Україні оголошена мобілізація, тобто з 18.03.2014 року настав особливий період.

Згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із доповненнями внесеними Законом № 1275-VII від 20.05.2014), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Отож, як випливає з наведеного, ОСОБА_1 , як військовослужбовець має право на пільгу, передбачену п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Системного аналіз норм права, визначених у п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у ст. 1054 ЦК України, дає можливість стверджувати, що військовослужбовцям проценти не нараховуються лише під час користування кредитними коштами.

Однак апеляційний суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» були укладені договори споживчого кредиту:

№ 0 від 10.12.2017 року, зобов`язання за яким припинено 10.09.2018 року;

№ 0 від 11.07.2019 року, зобов`язання за яким припинено 11.02.2020 року;

№ 0 від 17.10.2020 року, зобов`язання за яким припинено 17.03.2021 року.

Вказані обставини підтверджуються банківськими виписками.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до банку про перерахунок раніше сплачених відсотків за користування кредитними коштами за кредитними договорами №00 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року вперше лише 01.07.2022, тобто після погашення ним споживчих кредитів - тобто після виконання зобов`язань.

До суду позов ним поданий 12.09.2023 року.

Національний банк України у своєму листі від 02.09.2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 521/12726/16-ц, касаційне провадження № 61-16144св18.

Проте позивачем не надано суду доказів на підтвердження надання таких документів банку.

Слід також зазначити, що з моменту укладання договору та до моменту його припинення позивач не звертався до відповідача з заявами про намір скористатися наданою Законом пільгою та не надавав документи в підтвердження свого статусу військовослужбовця.

В матеріалах справи відсутні докази подібних звернень, такі дані суд першої та апеляційної інстанції не встановив.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що у АТ «УКРСИББАНК» були відсутні правові підстави для встановлення ОСОБА_1 пільгових умов відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після фактичного виконання умов договору.

На вказані обставин суд першої інстанції уваги не звернув та оцінку не надавав. Тому колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги в цій частині.

А тому для задоволення вимоги в частині здійснення перерахунку та повернення позивачу безпідставно списаних коштів, суд не вбачає, так як дана вимога в позові не обґрунтована та позивачем відповідними доказами не доведена, а судом не встановлено.

Крім того, на переконання суду, це стосується й вимоги щодо визнання протиправними (неправомірними) дії АТ «УКРСИББАНК» у частині відмови ОСОБА_1 у реалізації права на пільгове обчислення процентної ставки.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Позовна вимога під номером № 4 була сформульована позивачем ОСОБА_1 наступним чином: «зобов`язати АТ «УКРСИББАНК» надати в суд інформацію із зазначенням тіла кредитів, які (він ) брав у АТ «УКРСИББАНК» за договорами № 00 від 10.12.2017року, № 0 від 11.07.2019 року, № 0 від 17.10.2020 року, окремо зазначивши проценти, комісію, штрафи або пеню за вказаними кредитами».

Так слід відмітити, що така інформація, яка відповідає вимогам нормативних документів, а саме - п. 51 постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», так як містить всі обов`язкові реквізити та дозволяє ідентифікувати господарську операцію, була надана Банком до суду у вигляді виписок по трьом кредитним договорам.

Натомість суд першої інстанції при її задоволенні прийняв рішення у відповідній частині: «Зобов`язати АТ «УКРСИББАНК» надати ОСОБА_1 інформацію із зазначенням суми тіла кредитів, які брав ОСОБА_1 у АТ «УКРСИББАНК» за договорами №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року, окремо зазначивши проценти, комісію, штрафи або пеню за вказаними кредитами» тобто вийшов за межі позовних вимог.

Апеляційний суд встановив, що Банк надавав відповіді на звернення позивача; роз`яснював порядок отримання виписок та довідок; надав до суду виписки за кредитними договорами, які містять усі обов`язкові реквізити.

Таким чином твердження суду першої інстанції про ненадання Банком інформації є необґрунтованими та такими, що не підтверджені матеріалами справи.

Таким чином порушення судом першої інстанції норм процесуального призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, що правовідносини якісклались між позивачем та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» за договорами про надання споживчого кредиту за №0 від 10.12.2017, №0 від 11.07.2019, №0 від 17.10.2020 підлягає застосування норма встановлена пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом, однак апеляційний суд відхиляє вказане твердження з урахуванням того, що вказані договори були виконані на момент звернення із вказаними вимогами до відповідача.

Доводи апеляційної скарги, позивач звертався до відповідача, що було протиправно проігноровано останнім, докази чого були долучені до матеріалів позовної заяви , апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем було надано відповідь на звернення позивача.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються наданою оцінкою спірним правовідносинам апеляційним судом у мотивувальній частині цієї постанови, та не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю позовних вимог..

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені ним задоволенню не підлягають, то судовий збір відповідача за подання апеляційної скарги повинно бути компенсовано за рахунок держави на користь відповідача в розмірі 3220,80 грн..

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційних скарг є такими, що ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційні скарги акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задовлені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

В частині стягнення з АТ «УКРСИББАНК» (, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) на користь держави судового збору у розмірі 2147 грн. 20 коп. скасувати.

Судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, в сумі 3220,80 гривень компенсувати Акціонерному товариству «Укрсиббанк» ( юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко