Номер провадження 2/754/8567/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилова А.А.

за участі відповідача - ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про зміну способу стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

06 березня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено 05 червня 2020 року відповідний актовий запис №1271 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено 19 травня 2023 року відповідний актовий запис № 683 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . У зв`язку з тим, що подружнє життя між сторонами не склалося, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року шлюб між сторонами розірвано. Проте, фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися ще у 2023 року. Із цього часу позивач разом із спільними дітьми почали проживати окремо від позивача. Після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач пообіцяв, що буде допомагати утримувати спільних дітей та надавати кошти. Сторони між собою погодили, що такий розмір аліментів має становити по 7000 грн. на кожну дитину щомісячно. Адже, позивач наразі не має змоги працювати, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за найменшим сином ОСОБА_6 до досягнення останнім трирічного віку. Спершу, відповідач сплачував кошти на утримання дітей. Такі виплати були щоразу у різному розмірі. Відповідач міг одним платежем сплатити 10000 грн., в іншому місяці міг сплатити 5000 грн. Такі суми коливалися і не мали постійного щомісячного характеру, тобто не в чіткі дати. У середньому сума аліментів, які сплачував добровільно позивач становила близько 8000 грн. на місяць. Платежі могли надходити або на початку місяця, а потім вкінці наступного місяця.

На протязі останнього часу позивач була змушена кожного місяця випрошувати гроші у відповідача на утримання дітей, подібні дії принижували її честь та гідність, викликали душевні хвилювання. Вказані обставини спонукали її звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей та позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Так, судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року вирішено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 липня 2025 року до досягнення дітьми повноліття.

Наразі, судовий наказ, перебуває на примусовому виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Проте, з моменту звернення позивача до суду із заявами про стягнення аліментів сума коштів, яка надходила від відповідача на утримання дітей значно зменшилася.

У процесі розгляду цивільної справи про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, з`ясувалось, що ОСОБА_1 займає посаду сторожа у Національному транспортному університеті та отримує заробітну плату від 8000 грн. др. 8420 грн., тому розмір аліментів на утримання дітей значно зменшився. Проте як вбачається із соціальних мереж, які відповідач дуже активно веде, він займається підприємницькою діяльністю, є власником магазину одягу та взуття «Torba», активно здійснює продаж одягу та взуття з Європи, від чого отримує відповідний дохід, а тому має можливість платити аліменти в твердій грошовій сумі.

Із часу ухвалення вищевказаного судового наказу про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дітей значно зріс. Діти повністю перебувають на утримання позивача. Відповідач дітьми не опікується, не приймає участі у їх вихованні, добровільно надавати допомогу на утримання дітей відмовляється, сума призначених аліментів не дозволяє задовольнити потреби спільних дітей сторін.

Позивач кожного місяця несе чималі витрати на утримання дітей. Для прикладу, лише за харчування дітей у садочку позивач заплатила за ОСОБА_7 у травні та червні по 1918 грн. у липні - 1822,10 грн., та за харчування ОСОБА_5 , у квітні 1451,60 грн., у травні - 943,54 грн., у липні - 1596,76 грн.

Спільні діти сторін підростають і потребують більших витрат для забезпечення належного їм рівня життя та розвитку, потребують витрат на оновлення сезонного одягу, продуктів харчування, вітаміни, лікування. Дитячий одяг значно дорожчий. Ціни на одяг навіть вищі, аніж розмір аліментів, які сплачує відповідач.

Є загальновідомою інформацією про те, наскільки наразі зросли ціни на продукти харчування, одяг, ліки, засоби особистої гігієни. А розмір аліментів, який стягнутий судовим рішенням, зовсім малий у промірі, щоб забезпечити на протязі місяця дітям хоча б самим необхідним. Все це коштує неабиякі більші кошти.

З огляду на вище викладене позивач просить суд - Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року (№754/10836/25), визначивши їх у твердій грошовій сумі, та стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 7000 гривень на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року відкрито провадження в справі.

27 листопада 2025 року на адресу суду відповідачем ОСОБА_1 подано пояснення по справі, відповідно до яких зазначено наступне.

Відповідач зазначив, що він дійсно любить своїх дітей. Він не був стороннім наглядачем їх зростання, а приймав участь у всіх етапах їх життя. Домашні та побутові обов`язки, за час спільного проживання вони з позивачем ділили навпіл, обов`язки по догляду за дітьми вони також ділили навпіл. Він годував, купав, гуляв та розвивав дітей так само як і позивач. Він дбав про їх здоров`я, відвідував з ними лікарів. Окрім того, на нього, як на батька родини було покладено обов`язок забезпечувати родину матеріально, поки дружина знаходилась в декретній відпустці.

Він наголошує га тому, що до фактичного припинення шлюбних відносин, він вдіяв усіх можливих заходів для збереження шлюбу, а зміна місця проживання його дітей стала для нього необхідною, але вкрай болісною подією.

Під час обговорення нюансів та умов окремого проживання він з позивачем дійшли згоди в тому, що він продовжує надавати матеріальне забезпечення їх синам, а позивач в свою чергу не чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з його синами.

З початку окремого проживання та приблизно до червня 2025 року домовленість між ними виконувалась.

Його мати, ОСОБА_8 , започаткувала свою справу, продаж вжитого одягу з використанням мережі інтернет, а йому запропонувала на неї працювати. Він дійсно з 20200 року намагався займатись тотожною справою, мав деякий досвід, тож міг надати матері всю можливу інформацію та допомогу. Пізніше, в березні 2025 року відкрила ФОП. Мати шукала постачальників, орендувала приміщення для зберігання товару, його ж робота полягала в організації, розвитку та підтримці соціальних мереж інтернет-магазину. Магазин з початку свого заснування почав приносити хоч невеликий але стабільний дохід. Цей дохід дозволяв цьому надавати обумовлену матеріальну допомогу його дітям.

Окрім того, з вересня 2024 року, для отримання додаткового заробітку та надання додаткових коштів на утримання дітей, він влаштувався на додаткову роботу - на посаду сторожа в Національному транспортному університеті, де отримує дохід який в середньому не перевищує 9000 гривень.

Тож матеріальна допомога дітям дійсно мала мінливий характер, але ніколи не була меншою ніж 10000 гривень на місяць. При цьому, в дні коли діти знаходились у нього, а це бажання позивача була то третина, то чверть місяця, обов`язок по їх годуванню, лікуванню та інколи придбанню одягу покладалось цілковито на нього. Йому в голову не приходило надавати меншої допомоги аніж вже була надана, навпаки, він намагався заробляти для забезпечення його дітям достатнього рівня життя.

Однак, така постановка питання не задовольняла позивача. Він ніколи не приховував, що мати започаткувала свою справу, що він працює на неї, хоч і не офіційно. Та позивач вважала, що його дійсні доходи вище, за те, що він їй надає. Тож вирішила звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Додатково, вона почала продавати йому зустрічі з синами. Так, якщо він надавав кошти, які вона вимагала, вона надавала можливість спілкуватися з дітьми, забирати їх до себе з ночівлею, у разі неможливості, сплачувати її вимоги в побаченнях з дітьми йому відмовлялось.

При цьому вона почала компанію по знеціненню його та справи його матері. Вона розповсюджувала про нього недостовірну інформацію, серед знайомих, в особистих бесідах формувала образ батька який не цікавиться дітьми та їх забезпеченням, в власних соціальних мережах та на інтернет сторінках магазину його матері писала пости про поганого батька, який має мільйони а на дітей гроші не дає.

Її рекламна компанія почала давати свої плоди. В серпні 2025 року, зважаючи на те, що продажі інтернет магазину його матері впали, не без допомоги позивача, для «для ребредінгу» та перезапуску продажів, мати вирішила відкрити фізичний магазин.

Наразі погіршення продажів в магазині матері, та як результат погіршення його матеріального становища, не дозволяє йому повною мірою забезпечувати дітей на належному рівні.

Окрім того, він хоче звернути увагу суду на те, що твердження позивача про його збільшені доходи є такими, що не відповідають дійсності, а також такими, що не доведені жодними допустимими доказами.

Зважаючи на зазначене, вважає, що позовна заява та викладені в ній вимоги є перебільшенням, не доведеними жодними допустимими, а тому не підлягає задоволенню.

Позивач, представник позивача до судового розгляду справи не з`явились.

Відповідач під час судового засідання позовні вимоги не визнав.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 06.03.2020 по 24.02.2025.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі, у сторін по справі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено 05 червня 2020 року відповідний актовий запис №1271 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено 19 травня 2023 року відповідний актовий запис № 683 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва №754/10836/25 від 07 липня 2025 року із відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 липня 2025 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва № 754/10815/25 від 04.08.2025 з відповідача на користь і утримання позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.07.2025 і до досягнення дитиною ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку.

Відповідно до довідки Національного транспортного університету від 05.05.2025 відповідач працює сторожем і його загальна сума доходу за період з 26.09.2024 по 30.04.2025 за винятком податків становить 50833,57 грн.

Позивачка звернулась до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу платника аліментів на тверду грошову суму, при цьому не вказала обгрунтування звернення із такою вимогою.

Позивачка, як на підставу задоволення позову посилається на те, що розмір стягнутих аліментів недостатній для утримання дітей, а її матеріальний стан погіршився через зростання цін, а матеріальний стан відповідача покращився.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Розмір аліментів підлягає зміні з часу набрання цим рішенням законної сили, про що роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, поставивши перед судом питання про збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належить доводити обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 192 СК України.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Звертаючись із позовом ОСОБА_2 просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням суду, посилаючись на значне покращення матеріального становища платника аліментів, який приховує свої дійсні доходи, а також просила врахувати, що присуджений розмір аліментів на сьогодні є недостатнім для дітей відповідного віку та в умовах постійного збільшення цін та недостатнім для матеріального утримання дітей, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Отже, позивачка повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань.

Але, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачкою не було надано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження того, що з моменту ухвалення рішення 07.07.2025 Деснянським районним судом міста Києва по дату подачі позовної заяви, матеріальний стан відповідача покращився та матеріальний стан позивачки погіршився.

Крім того, позивачка, посилаючись на те, що встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дітей, не вказує та не доводить належними, достовірними та допустимими доказами, який розмір витрат потребує кожна дитина щомісячно.

Так, суд не приймає до уваги доводи позивачки про недостатність розміру стягнутих аліментів на утримання дитини, а матеріальний стан відповідача після ухвалення рішення про стягнення аліментів покращився, оскільки вказані доводи не доведені належними доказами по справі.

Також в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану позивачки та стану її здоров`я, як на час звернення з позовом про стягнення аліментів, так і на час звернення з позовом про збільшення розміру аліментів, що унеможливлює вирішити питання щодо їх змін, які впливають на збільшення розміру аліментів на утримання дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, позивачкою не надано доказів суттєвої зміни свого матеріального стану та матеріального стану відповідача, а також таких доказів, які б із достовірністю та своєю достатністю стверджували про необхідність збільшення розміру аліментів. У матеріалах справи відсутні докази того, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачкою. Доказів зміни доходів, витрат, активів тощо стороною позивачки теж надано не було. Відомостей про покращення матеріального становища платника аліментів матеріали справи не містять. Також, у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, не доведено стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі обставин, як приклад, придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, що могло б бути підставою для збільшення розміру раніше стягнутих аліментів до заявленого позивачем розміру.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та ненадання належних доказів в обґрунтування позову, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак витрати зі сплати судового збору компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Суддя