ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 646/14512/24

провадження № 22-ц/818/5036/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів за призначеною державною допомогою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року, ухвалене суддею Подус Г.С.., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 45000,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 перебував на обліку як ВПО разом та отримував допомогу на себе та дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до пункту 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 в редакції , що діяла на 20.03.2022 року допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станови на 01.03.2022 року отримували щомісячну адресну допомогу ВПО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином відповідачу призначена допомога на проживання з 01.04.2022 по 30.09.2023 в розмірі 5000,00 грн. щомісячно (2000,00 грн йому, 3000,00 грн на дитину). Після проведення в червні 2023 року перевірки щодо дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей ГУ Національної соціальної сервісної служби у Харківській області виявлено, що 03.04.2022 року ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в електронній формі з використанням мобільного додатка Портал Дія звернулась за призначенням допомоги на себе та дитину до Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимирської міської ради. Допомогу їй призначено з 01.03.2022 року в розмірі 5000,00 грн. (2000,00 грн на неї та 3000,00 грн. на дитину). Враховуючи відомості, що обоє батьків отримували допомогу на одну і ту ж дитину, розпорядженням Управління від 07.06.2023 року особовий рахунок ОСОБА_1 закрито. Виплату допомоги припинено з 01.07.2023 року до з`ясування обставин. Загалом було нанесено шкоду державі у розмірі 55000,00 грн. ОСОБА_1 28.07.2023 року звернувся до Управління із заявою про зняття з обліку сина, внесення змін до складу сім`ї та утримання в 100% розмірі переплаченого розміру допомоги з 01.07.2023 року. Управлінням проведено перерахунок призначеної заявнику допомоги та призначено допомогу з 01.10.2023 року по 29.02.2024 року у розмірі 2000,00 грн., щомісячно без урахування дитини. В загальній сумі Управління відрахувало з ОСОБА_1 переплату у розмірі 10000,00 грн. Залишок надміру виплачених коштів становить 45000,00 грн. З березня 2024 року із заявою про надання допомоги на наступний шестимісячний строк ОСОБА_1 до Управління не звертався. Добровільно залишок переплачених коштів не погасив.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року позовні вимоги Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів за призначеною державною допомогою задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо судових витрат.

Зазначає, що позивач у своєму позові зазначив, що управлінням 22.11.2024 року вих.102/0/840-24 направлено Відповідачу повідомлення про необхідність повернення надміру виплачених бюджетних коштів та 12.12.2024 року вих.. №113/0/840-24 направлено попередження про необхідність повернення коштів, та надав копії повідомлень. На підтвердження надсилання засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача та отримання Відповідачем даних повідомлень Позивач не надав жодних доказів (номер накладної, опис, сповіщення про отримання). Позивач, як доказ, додав до позову нібито заяву Відповідача від 28.07.2023 р. про зняття з обліку сина та утримання в 100% розмірі переплаченого розміру допомоги з 01.07.2023 р. Даний документ має відмітку про засвідчення копії документа за підписом начальника УСЗН Основ`янського району ХМР С.М.Шевченко. Відповідач заяви до УСЗН Основ`янського району ХМР (61001, м.Харків, просп. Аерокосмічний, буд. 7, ) особисто не подавав, поштою на офіційну адресу не надсилав. У даному випадку Відповідач не вчинив жодних протиправних дій, що порушують вимоги Порядку №332, що свідчить про добросовісність подання повних та достовірних відомостей. Грошові кошти Відповідачу були виплачені Управлінням добровільно, як соціальна допомога на проживання внутрішньо переміщеній особі, а в діях Відповідача відсутні ознаки недобросовісності, тому відсутні підстави для їх повернення. Доводи Позивача про те, що Відповідач знав про обставини, що можуть вплинути на отримання допомоги ВПО та не повідомив позивача, що є зловживанням з його боку - є лише власним баченням Позивача ситуації. Оскільки відсутні нормативно-правові акти, які б зобов`язували Відповідача слідкувати за відповідними змінами та повідомляти Позивача. Та обставина, що Позивач як орган влади не здійснював перевірку даних за змінами в обліку внутрішньо переміщених осіб та не припинив виплату вчасно, не може ставитися у вину Відповідача по справі, адже саме Позивач діяв в даному випадку безвідповідально та без належного контролю за обліком зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб, з яким пов`язується виплата допомоги ВПО.

Представник позивача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що згідно з п. 11 Порядку 505 уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом 3 днів з дня виникнення таких обставин. Згідно п. 5 Порядку 332 внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги. На Управління функції контролю не покладено. ОСОБА_1 не повідомив Управління про зміни у складі сім`ї, зокрема про зміну місця фактичного проживання дитини разом із дружиною заявника. Враховуючи, що обоє з батьків отримували допомогу на одну і ту ж дитину призвело до надмірної виплати допомоги на проживання. Щодо витрат на правову допомогу зазначає про неспівмірнсть витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на правову допомогу. Зазначає, що у зв`язку з введенням військового стану та з метою оперативності, гнучкості та зосередженості на безпеці та потребах громадян та інтересів держави в Управлінні, як альтернативний спосіб передання інформації, використовується електронний документообіг. Вказує, що із заявою про зняття з обліку сина, ОСОБА_1 звернувся через застосунок «Телеграм» зі свого особистого номеру телефона.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент отримання Відповідачем допомоги на себе та на дитину, одночасно таку ж допомогу на дитину отримувала і ОСОБА_4 (мати), а також відповідач не повернув кошти у добровільному порядку на вимогу Управління, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена допомога на проживання з 01.04.2022 по 30.09.2023 в розмірі 5000,00 грн. щомісячно (2000,00 грн йому, 3000,00 грн. на дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Після проведення в червні 2023 року перевірки щодо дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей ГУ Національної соціальної сервісної служби у Харківській області виявлено, що 03.04.2022 року ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в електронній формі з використанням мобільного додатка Портал Дія звернулась за призначенням допомоги на себе та дитину до Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимирської міської ради. Допомогу їй призначено з 01.03.2022 року в розмірі 5000,00 грн. (2000,00 грн на неї та 3000,00 грн. на дитину).

Враховуючи відомості, що обоє батьків отримували допомогу на одну і ту ж дитину, розпорядженням Управління від 07.06.2023 року особовий рахунок ОСОБА_1 закрито. Виплату допомоги припинено з 01.07.2023 року до з`ясування обставин.

Загалом було нанесено шкоду державі у розмірі 55000,00 грн.

ОСОБА_1 28.07.2023 року звернувся до Управління із заявою про зняття з обліку сина, внесення змін до складу сім`ї та утримання в 100% розмірі переплаченого розміру допомоги з 01.07.2023 року. Управлінням проведено перерахунок призначеної заявнику допомоги та призначено допомогу з 01.10.2023 року по 29.02.2024 року у розмірі 2000,00 грн., щомісячно без урахування дитини. В загальній сумі Управління відрахувало з ОСОБА_1 переплату у розмірі 10000,00 грн.

Залишок надміру виплачених коштів становить 45000,00 грн. З березня 2024 року із заявою про надання допомога на наступний шестимісячний строк ОСОБА_1 до Управління не звертався. Добровільно залишок переплачених коштів не погасив.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Механізм призначення та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зі змінами.

Відповідно до підпункту 5 п. 7 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 допомога не призначається/не виплачується внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 01 серпня 2023 року, якщо внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання або є отримувачем допомоги, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї), або житлового приміщення (частини житлового приміщення, придбаного за кошти, отриманого на підставі договору кредиту, якщо перший внесок, сплачений уповноваженою особою або отримувачем, становив менш як 100 тис. гривень).

Згідно з пунктом 18 Порядку № 332 уповноважена особа несе відповідальність за достовірність інформації, зазначеної у заяві.

Відповідно до пункту 9 Порядку уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг.

Якщо отримувачів, яким призначено допомогу, відбулися зміни, які впливають на право на отримання допомоги, розмір допомоги перераховується з місяця, що настає за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженої особи або згідно з інформацією, наданою компетентним органом, та/або за результатами проведеної додаткової перевірки рекомендацій, наданих Мінфіном, відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат. Таку заяву уповноважена особа має право надіслати з використанням поштового або електронного зв`язку органу соціального захисту населення, уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 29 Порядку у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 (провадження №61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21 (провадження №61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження №61-18405 св 23).

У даній справі встановлено, що нараховані відповідачу кошти є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, тому при вирішенні питання повернення вказаних коштів застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), інших постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі №173/166/17, від 25 квітня 2018 року у справі №524/2029/17, від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15 від 26 червня 2018 року у справі №174/404/16-ц.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 призначена допомога на проживання з 01.04.2022 по 30.09.2023 в розмірі 5000,00 грн. щомісячно (2000,00 грн йому, 3000,00 грн. на дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Після проведення в червні 2023 року перевірки щодо дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей ГУ Національної соціальної сервісної служби у Харківській області виявлено, що 03.04.2022 року ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в електронній формі з використанням мобільного додатка Портал Дія звернулась за призначенням допомоги на себе та дитину до Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимирської міської ради. Допомогу їй призначено з 01.03.2022 року в розмірі 5000,00 грн. (2000,00 грн на неї та 3000,00 грн. на дитину).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент отримання Відповідачем допомоги на себе на дитину, одночасно таку ж допомогу на дитину отримувала і ОСОБА_4 (мати дитини), а отже відповідачем неправомірно, без належної правової підстави було набуто коштів державної допомоги, в сумі 45 000 грн., які мають бути повернуті Управлінню соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради.

Колегія суддів зазначає, що рахункової помилки з боку позивача не було.

Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина