Справа № 461/2494/25 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1865/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

Петрівської М.М. представника Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 , в якому просила стягнути на користь Львівської міської ради безпідставно збережені коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :03:004:0018 без правовстановлюючих документів у розмірі 96 031 грн 46 коп. та стягнути на користь Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради суму сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1319 га, кадастровий номер :03:004:0018, належить територіальній громаді м. Львова (в подальшому «спірна земельна ділянка»), є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2025 року №409884032 на АДРЕСА_1 знаходиться приміщення магазину загальною площею 2134,7 кв.м, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. На виконання наказу управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради від 23.10.2024 року № 127 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради, спеціалістами відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації 07.11.2024 було проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_1 фактично використовує цю земельну ділянку для обслуговування приміщення магазину загальною площею 2134,7 кв.м, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування (оренду). За результатами зазначеного обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 07.11.2024 року № 283, який був скерований ОСОБА_1 , яка є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, однак без достатньої правової підстави зберігає у себе кошти, які мала заплатити за користування цією земельною ділянкою, а тому зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України (а.с.1-8).

06 травня 2025 року Львівська міська рада подала до суду клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, мотивуючи таке тим, що відповідачка 02 травня 2025 року повністю сплатила позивачу 96 031 грн 46 коп., які є предметом позовних вимог, а тому предмет спору вже є відсутнім (а.с. 76-78).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року в задоволенні заяви Львівської міської ради про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України було відмовлено (а.с. 88-89).

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 90-94).

Вищезгадане рішення оскаржила Львівська міська рада.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Зазначає, що позов про стягнення безпідставно збережених коштів за користування ОСОБА_1 земельною ділянкою комунальної власності був поданий обґрунтовано, оскільки після відкриття провадження у справі (03.04.2025 року) та до сплати 02.05.2025 року відповідачкою коштів, які були предметом позовних вимог, предмет позову існував.

Вважає, що суд не міг розглядати спір по суті і відмовляти у позові, оскільки у зв`язку із сплатою безпідставно збережених коштів (припинення існування предмета спору, тобто: предмет, за яким виник спір між сторонами, більше не існує через виконання зобов`язання) відповідачкою, такий спір підлягав закриттю у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (а.с.103-107).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

ЦПК України встановлено, що:

-суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (п.2 ч.1 ст. 255);

-при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263);

-суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині (зокрема) закрити провадження у справі повністю або частково (п.4 ч.1 ст. 374);

-судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з (зокрема) закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 цього Кодексу (ч.1 ст. 377).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 96 031 грн. 46 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :03:004:0018 без правовстановлюючих документів.

02 травня 2025 року відповідачка ОСОБА_1 сплатила Львівській міській раді 96 031 грн. 46 коп. за користування земельною ділянкою комунальної власності (а.с. 84), погасивши таким чином заборгованість, яка була предметом позовних вимог.

05 травня 2025 року Львівська міська рада (позивач) надіслала на адресу суду Клопотання про закриття провадження у справі та повернення судового збору, мотивуючи його тим, що у зв`язку зі сплатою відповідачкою суми боргу, який був предметом позовних вимог, предмет спору (сума боргу) припинив своє існування, а тому є всі підстави для закриття провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України (а.с. 76-78).

06 травня 2025 року суд першої інстанції своєю ухвалою відмовив позивачу у закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України. Така відмова мотивована тим, що у випадку, коли предмет спору мав місце на час пред`явлення позову, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з підстави, що передбачена пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки у випадку, коли предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо (а.с. 76-78).

Одним з основних завдань Великої Палати Верховного Суду, яка є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду, є забезпечення сталості та єдності судової практики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 міститься висновок про те, що «4.14. … суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу …), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. 4.15. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми … можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи…» (а.с. 166-167).

Згаданою вище постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 керувався також і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при ухваленні ним постанови у справі №369/7441/24 вже 02 квітня 2025 року (а.с. 168-170).

Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц, вважав, що пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України не може бути застосовано, якщо предмет спору існував на момент пред`явлення позову.

Однак суд не врахував, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок таким чином, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Наведена вище правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі № 462/8477/24 (пункти 38, 39; а.с. 178-182).

Як стверджується матеріалами справи, відповідачка сплатила позивачу суму боргу, яка була предметом позовних вимог, що позивач визнав, у зв`язку з чим і подав до суду Клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, що свідчить про те, що «між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань», а відтак були наявними всі підстави для задоволення згаданого Клопотання позивача.

При цьому колегія суддів враховує також і те, що правові наслідки закриття провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, є відмінними від правових наслідків, які передбачені у випадку залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Зокрема, при залишенні позову без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно (частина 2 статті 257 ЦПК України), що можливо лише у випадку збереження предмета спору.

А мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок (частина 1 статті 207 ЦПК України). В той же час, після сплати відповідачкою ОСОБА_1 суми боргу у повному обсязі спір припинив своє існування, що визнається сторонами, а відтак припинив своє існування предмет можливої мирової угоди.

У разі відмови від позову всі судові витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача (частина 3 статті 142 ЦПК України): в даному випадку зі Львівської міської ради.

А у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову: в даному випадку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу, який відповідачкою вже сплачено до ухвалення судом такого рішення!

Як вбачається з наведеного вище, жоден з запропонованих варіантів (залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди) не стимулює сторони спору до вирішення спору шляхом припинення існування предмета цього спору (наприклад, сплати суми боргу) до ухвалення судом рішення по суті заявлених позовних вимог, що суперечить завданню суду сприяти врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами (пункт 2 частини 5 статті 12 ЦПК України).

За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Клопотання позивача в частині закриття провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового - про закриття провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, а саме: за відсутності предмета спору, який припинив своє існування в процесі розгляду справи.

За змістом частини 2 статті 255 ЦПК України, при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Колегія суддів звертає увагу, що на відміну від інших видів судових витрат у цивільній справі, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає окремий закон - Закон України «Про судовий збір».

Вказане узгоджується і з положеннями частини другої статті 133 ЦПК України, згідно з якими розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання повернення судового збору врегульовано статтею 7 Закону України «Про судовий збір», яка містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких сплачена сума судового збору, за відповідним клопотанням повертається судом особі, яка його сплатила.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином Закон України «Про судовий збір» передбачає загальне правило, згідно з яким судовий збір повертається у випадку закриття провадження у справі, та одне виключення із загального правила, а саме закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Сплачена сума судового збору повертається у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за можливе вирішити питання про повернення позивачу (Львівській міській раді) судового збору за подання апеляційної скарги.

За приписами частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (частина п`ята статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

07 січня 2025 року набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26 листопада 2024 року № 606 «Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», яким внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням внесених змін органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого відповідним судовим органом. Таке подання формується відповідним судовим органом на підставі поданої платником (його уповноваженою особою) заяви про повернення коштів з бюджету, складеної із зазначенням усіх необхідних реквізитів.

Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою до відповідного суду, на рахунки якого сплачено судовий збір.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 542 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 228 від 28 травня 2025 року (а.с. 127).

Виходячи з викладеного, на користь позивача підлягає поверненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн. 00 коп.

У відповідності до частини першої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки Львівський апеляційний суд не є отримувачем коштів за подання позовної заяви, а судовий збір особі може повернути лише суд, який ухвалив судове рішення та до спеціального фонду Державного бюджету України якого був зарахований такий збір, то питання про повернення судового збору сплаченого за подання позову має вирішити суд першої інстанції, куди позивачу і слід звернутися з заявою про повернення судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 359/2836/23 та від 08 жовтня 2025 року у справі № 523/719/23 (а.с. 183-185).

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.2, 367, 368, 374 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської радичастково задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2025 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення на користь Львівської міської ради безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :03:004:0018 без правовстановлюючих документів у розмірі 96 031 грн 46 коп. та 3 028 грн. сплаченого судового збору закрити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова повернути Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок, що внесений згідно із платіжною інструкцією № 228 від 28 травня 2025 року на розрахунковий рахунок №UA0013954, отримувач - ГУК Львів/Личаківський р-н / 22030101, код отримувача - 38008294.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів на лікарняному складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.