П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 381/5068/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/17167/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Осаулової Н.А. 11 вересня 2025 року у м. Фастів, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєва Альона Василівна про встановлення факті батьківства,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла заява представника позивача, де він просив забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом заборони приватному нотаріусу Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвій А.В. видавати свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яким спадкоємцям, до набрання рішенням суду про встановлення факту батьківства законної сили.

Заяву про забезпечення позову вмотивована тим, що предметом позову у даній справі є встановлення юридичного факту, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , а також внесення відповідних змін до актового запису про народження. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Для оформлення спадкових прав позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що неможливо встановити її родинні зв`язки з померлим. Оскільки з моменту відкриття спадщини пройшло більше 6 місяців, відповідач та/або інші особи, які подали заяви про вступ у спадщину, мають можливість отримати свідоцтва про право власності на спадщину та вчиняти будь-які дії щодо неї відповідно до закону, а отже можуть бути порушені майнові права позивача.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Зокрема, позивач не вказала, яким саме чином запропонований захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії гарантує виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог про встановлення факту батьківства, оскільки на даний час ОСОБА_1 будь-яких вимог щодо спадкового майна не заявляє.

Безпідставними є твердження сторони позивача про те, що невжиття вказаних видів забезпечення позову ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки запропоновані заходи забезпечення позову повинні забезпечувати виконання майбутнього рішення саме в тій справі, в якій вони застосовуються, а також ефективний захист та поновлення прав позивача, про захист та поновлення яких позивач звертається до суду саме в даній справі, а не будь-якій іншій.

Також суд вказав на те, що предметом даного спору є лише встановлення юридичного факту з метою реалізації в майбутньому прав, зокрема, тих, які пов`язані із спадковим майном.

Не погодилася із вказаною ухвалою ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи.

Представник зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обгрунтованість позову не досліджується, адже питання про обгрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Представник зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом є: відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , які мають право на спадщину в рівних частках. Факт батьківства померлого ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 не було встановлено за життя спадкодавця, тому остання позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майно, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про встановлення факту батьківства .

Таким чином, предметом позову у даній справі є встановлення юридичного факту, однак існує реальна можливість не реалізувати отримане право на спадщину за наслідками розгляду даної справи. Так, з моменту смерті ОСОБА_3 минуло 6 місяців, а тому ОСОБА_2 може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном, зокрема, відчужити його на користь третіх осіб. В свою чергу, приватний нотаріус не обмежена у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, а не лише на її частку у спадщині, що в майбутньому може вимагати від позивача, у разі задоволення її позовних вимог, докладання додаткових зусиль та нових судових проваджень для ефективного захисту її порушених або оспорюваних прав.

Суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали вищевикладеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що заявником належним чином не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належні належним чином.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому він просив проводити судове засідання призначене на 10.12.2025 за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєва А. В. також подала клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялась про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової кореспонденції на зазначену в матеріалах справи поштову адресу, однак згідно даних АТ «Укрпошта» судова кореспонденція не була доставлена, підстави повернення «Одержувач відсутній за вказаною адресою».

В порядку визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

А тому, керуючись положеннями ст.ст. 223,372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що у вересні 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвій А.В. видавати свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яким спадкоємцям, до набрання рішенням суду про встановлення факту батьківства законної сили.

Заяву про забезпечення позову вмотивована тим, що предметом позову у даній справі є встановлення юридичного факту, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , а також внесення відповідних змін до актового запису про народження. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Для оформлення спадкових прав позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що неможливо встановити її родинні зв`язки з померлим. Оскільки з моменту відкриття спадщини пройшло більше 6 місяців, відповідач та/або інші особи, які подали заяви про вступ у спадщину, мають можливість отримати свідоцтва про право власності на спадщину та вчиняти будь-які дії щодо неї відповідно до закону, а отже можуть бути порушені майнові права позивача. Вказане свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони нотаріусу видавати свідоцтво про право на спадщину може істотно ускладнити ефективний захист право позивача у випадку задоволення позову, а також призвести до того, що заявник не зможе захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Зокрема, позивач не вказала, яким саме чином запропонований захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії гарантує виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог про встановлення факту батьківства, оскільки на даний час ОСОБА_1 будь-яких вимог щодо спадкового майна не заявляє.

Також суд першої інстанції вказав на те, що безпідставними є твердження сторони позивача про те, що невжиття вказаних видів забезпечення позову ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки запропоновані заходи забезпечення позову повинні забезпечувати виконання майбутнього рішення саме в тій справі, в якій вони застосовуються, а також ефективний захист та поновлення прав позивача, про захист та поновлення яких позивач звертається до суду саме в даній справі, а не будь-якій іншій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 у справі №910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З наведених обставин вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, в яких просила лише про встановлення юридичного факту, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 (позивача), а також внесення відповідних змін до актового запису про народження, тобто про встановлення факту батьківства спадкодавця відносно неї. Позовні вимоги заявлені у даній справі не пов'язується з вирішенням питання про долю спадкового майна та/або оспорюванням права відповідача на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 .

Отже, предметом даного спору є лише встановлення юридичного, а саме встановлення факту батьківства спадкодавця відносно заявниці, наслідком чого у разі задоволення позову має бути внесення відповідних даних до актового запису та свідоцтва про народження позивача. Метою позову дійсно є реалізація в майбутньому прав, зокрема, тих, які пов`язані із спадковим майном. Разом з тим, заявником ОСОБА_1 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєвій А.В. видавати свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-яким спадкоємцям, до набрання рішенням суду про встановлення факту батьківства законної сили може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про встановлення факту батьківства або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду .

Зокрема, позивач не вказала, яким саме чином запропонований вище захід забезпечення позову гарантує виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог про встановлення факту батьківства, оскільки у даній справі ОСОБА_1 будь-яких вимог щодо спадкового майна не заявляє.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що невжиття вказаного вище заходу забезпечення позову ускладнить виконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позову, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки запропоновані заходи забезпечення позову повинні забезпечувати виконання майбутнього рішення саме в тій справі, в якій вони застосовуються, а також ефективний захист та поновлення прав позивача, про захист та поновлення яких позивач звертається до суду саме в даній справі, а не будь-якій іншій.

Отже, позовні вимоги у даній справі не пов'язуються з вирішенням питання про долю спадкового майна та/або оспорюванням права відповідача на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 ..

Таким чином, враховуючи, що предметом даного спору є лише вимоги про встановлення факту батьківства спадкодавця відносно заявника, вжиття заходів забезпечення позову у виді встановлення заборони на вчинення нотаріальних дій щодо спадкового майна жодним чином не забезпечить виконання рішення та/або ефективний захист/поновлення прав позивача за наслідками розгляду даної справи, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, про які просила позивач у своїй заяві.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук