ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3783/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Кучер Юлії Юріївни, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2025 року, у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Представник АТ «Укрсиббанк» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовною заявою до ОСОБА_1 (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2), ОСОБА_3 (відповідач-3), в якій просить стягнути з відповідача-1, як боржника, та відповідачіа-2, відповідача-3, як солідарних боржників заборгованість за договором про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.09.2015 року у загальному розмірі 597184,75 грн., яка складається з заборгованості за траншем 1 (що в системі банку обліковується за договором №0 від 21.09.2015 року у розмірі 431609,96 грн., з яких: 296162,23 грн.- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5789,68 грн. у період з 21.02.2022 року по 05.06.2024 року; 134041,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, що нарахована з 22.06.2022 року по 21.05.2024 року; 1405,92 грн. за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нарахована з 21.06.2022 року по 20.05.2024 року; заборгованість за траншем №2 (що в системі обліку банку обліковується за договором №0) у розмірі 165574,79 грн, з яких: 165571,65 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 59418,68 грн. у період з 21.02.2022 року по 05.06.2024 року; 2,56 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована з 21.06.2022 року по 21.05.2024 року; 0,58 грн. заборгованість за користування кредитом, що нарахована з 22.06.2022 року по 21.05.2024 року, а також стягнути судовий збір у розмірі 8957,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем-1 було укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.09.2015 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу-1 грошові кошти у кредит у загальній сумі 511207,73 грн. двома траншами: транш 1 у сумі 302474,80 грн. та транш 2 у сумі 208732,93 грн. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача-1, а відповідач-1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 21 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі встановленому п.2.5. кредитного договору але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.02.2039 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за траншем 1 у розмірі 23,9 % річних, за траншем 2 у розмірі 0,001 % річних, та за користування кредитним коштами понад встановлений договором термін процентна ставка - у подвійному розмірі. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 262556 (основний борг) та №262556 (проценти та інші платежі) від 21.09.2015 року та між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 262557 (основний борг) та №262557 (проценти та інші платежі) від 21.09.2015 року, за умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати повністю за виконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Представником АТ «УКРСИББАНК» зазначено, що банком свої зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, перераховано на поточний рахунок позичальника кредитні кошти, але позичальник всупереч умов кредитного договору не здійснює тривалий час своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 05.06.2024 року становить 597184,75 грн., яка складається з заборгованості за траншем 1 у розмірі 431609,96 грн., з яких: 296162,23 грн.- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5789,68 грн. у період з 21.02.2022 року по 05.06.2024 року; 134041,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, що нарахована з 22.06.2022 року по 21.05.2024 року; 1405,92 грн. за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нарахована з 21.06.2022 року по 20.05.2024 року; та заборгованість за траншем №2 у розмірі 165574,79 грн, з яких: 165571,65 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 59418,68 грн. у період з 21.02.2022 року по 05.06.2024 року; 2,56 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована з 21.06.2022 року по 21.05.2024 року; 0,58 грн. заборгованість за користування кредитом, що нарахована з 22.06.2022 року по 21.05.2024 року. Банк направив позичальнику та поручителям вимоги від 13.11.2023 року про усунення порушень кредитного договору та у разі не погашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту. Відповідачем заборгованість не була сплачена, поручителями також. В зв`язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача-1, як боржника, та відповідача-2 та відповідача-3, як солідарних боржників, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.09.2015 року у загальному розмірі 597184,75 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2025 року позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21ю09ю2015 року у загальному розмірі 597184 грн 75 коп.

Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» судовий збір в розмірі 8957 грн 77 коп., по 2985 грн 92 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кучер Ю.Ю. посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що Банк не надав жодного безспірного доказу наявності заборгованості у розмірі заявлених позовних вимог. 2) Ануїтетний платіж вже містить в собі тіло кредиту та відсотки по кредиту. 3) Надані банком довідки жодним чином не обґрунтовують розмір заборгованості та не містять реальних відомостей

Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування є внутрішніми документами банку (Постанова КЦС ВС від 13.05.2020 року по справі № 219/1704/17). Банк надав виписки за кредитним договором станом на 2015 та 2024 рік. Ці документи також не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.

Відповідно до п.2.5 Договору, Розміри ануїтетних платежів вказані з урахуванням розміру процентної ставки, вказаної в п. 2.7 цього Договору для строкової заборгованості. Тобто кожний платіж вже в собі містить тіло кредиту та проценти, а тому, вони не можуть розраховуватись окремо. Саме тому, розрахунки Позивача, щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом є абсолютно безпідставною.

Надані Позивачем документи не містять жодної інформації про здійснення Відповідачем платежів по кредиту, що ставить під сумнів обґрунтованість позовних вимог. Натомість суд першої інстанції не надав мотивовану оцінку аргументам апелянта, щодо розрахунку суми заборгованості та факту суперечливості заявлених позивачем позовних вимог (у позовній заяві позивач вказує, що розмір заборгованості складає 597 184,75 грн, а в наданих в подальшому документах вже зазначає, що розмір заборгованості складає 243 530,65 грн.). в супереч вимозі п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України. Таким чином, фактична заборгованість за кредитним договором, з якою Відповідач погоджується, складає 36 908,07 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» подано позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження обставин на які посилається АТ «УКРСИББАНК», як на підстави своїх вимог, було надано наступні письмові докази: -

Кредитний договір, в якому зазначено суму наданого кредиту, строк кредитування, процентна ставка та метод їх нарахування, спосіб надання кредиту та інші умови;

- Договір поруки;

- Розрахунок заборгованості за кредитом, в якому зазначені дата сплати та максимальний залишок заборгованості згідно графіку, дата та сума фактичного погашення кредиту, залишок строкової, простроченої та загальний залишок заборгованості;

- Довідка - розрахунок заборгованості по кредитному договору за траншем 0 та Довідка - розрахунок заборгованості по кредитному договору за траншем 1, в яких, згідно умов договору визначена процентна ставка, період за який нараховані проценти, кількість днів, нараховано та сплачено процентів, залишок строкової, простроченої та загальний залишок заборгованості за процентами;

- Меморіальні ордери № від 22.09.2015 року та № від 22.09.2015 року (роздруківка з облікових систем банку). як доказ надання кредитних коштів, згідно пункту 1.5. Кредитного договору.

- Виписки за кредитним договором за 22.09.2015 року, як доказ надання кредитних коштів, згідно пункту 1.5. Кредитного договору.

- Виписки за кредитним договором за 05.06.20204 року, як доказ надання кредитних коштів, згідно пункту 1.5. Кредитного договору.

Таким чином, АТ «УКРСИББАНК», у межах розгляду справи, було надано всі необхідні та належні докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог. Натомість, жодних нових доказів, які б свідчили про необхідність повторного подання або доповнення доказової бази, апелянтом не наведено.

Після оплати щомісячного ануїтетного платежу відповідно до умов договору було розподіллено на погашення процентів за користування кредитом та на погашення суму основного договору (тіло). Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредит (грошові кошти) у загальній сумі 511 207,73 грн. двома траншами, а саме: · транш 1 0) у сумі 302 474,80 грн. та · транш 2 1) у сумі 208 732,93 грн. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 21 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі встановленому п. 2.5 кредитного договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.02.2039 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.2.3. кредитного договору ).

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі, встановленому п. 2.7. кредитного договору та п.1.3 Правил, а саме: за траншем 1 - у розмірі 23.9% річних, за траншем 2 у розмірі 0.001 % річних, за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі.

Зазначені платежі у відзиві представник відповідача враховує на погашення лише суми основного договору (тіло).

Вищезазначене підтверджується довідкою-розрахунком, яка відображає всі нарахування за Кредитним договором в розрізі виду платежу (основний борг, відсотки, пеня) та дані про погашення платежів.

Виписка за кредитним договором містить інформацію щодо усіх платежів (у т.ч. страхових платежів, комісії за надання кредиту, комісій за купівлю/ продаж іноземної валюти тощо), пов`язаних з отриманням та обслуговуванням кредиту відповідно до договору.

Документів на спростування розрахунку та/або що Банком не врахуванні платежі на погашення заборгованості матеріали справи не містять.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд своє рішення мотивував наступним.

Оскільки відповідач-1 у порушення ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, взятих на себе зобов`язань не виконав та не повернув позивачу наданий кредит, а також не сплатив проценти за користування кредитом, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 заборгованості у загальному розмірі 597184,75 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Укрсиббанк», як банком, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.09.2015 року (надалі- кредитний договір).

У зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» загальними зборами акціонерів банку 17.10.2018 року було прийнято рішення про зміну типу товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування ПАТ «Укрсиббанк» на АТ «Укрсиббанк», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ «Укрсиббанк».

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору у порядку та на умовах договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується користуватися наданим кредитом та повернути його та сплатити плату за користування кредитними коштами.

Сума кредиту становить 511207,73 грн., кредитування позичальника здійснюється шляхом надання двох окремих частин кредитних коштів (двох траншів) в межах ліміту кредитування. Транші надаються шляхом перерахування на поточний рахунок в національній валюті, відкритий позичальником в банку у наступних розмірах: транш 1 (що в системі банку обліковується за договором №0) у сумі 302474,80 грн., 2 транш (що в системі обліку банку обліковується за договором №0) у сумі 208732,93 грн. (пункти 2.1., 2.4. кредитного договору).

Кредит надається строком до 21.02.2039 року (кінець строку кредитування), позичальник повинен повернути заборгованість за кредитом у відповідні терміни згідно з цим договором (п.2.3. кредитного договору).

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язується сплачувати проценти, що нараховуються за наступними процентними ставками за траншем 1 у розмірі 23,90 процентів річних, за траншем 2 у розмірі 0,001 процентів річних, якщо не буде встановлена інша процентна ставка згідно з умовами договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у підвищеному розмірі, що визначений правилами споживчого кредитування. Порядок нарахування та сплати процентів за прострочену суму основного боргу встановлений Правилами споживчого кредитування. Позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за траншем-1 та траншем-2 у відповідні дати сплати ануїтетного платежу (пункти 2.7. 2.8. кредитного договору).

Пунктом 2.9. кредитного договору передбачено, що кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку.

Пунктом 2.5. кредитного договору передбачено, що позичальник погашає кредитну заборгованість за траншем-1 та траншем-2 шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір ануїтетного платежу становить: за траншем 1 -6048,00 грн., за траншем 2- з 21.10.2015 р. 0,17 грн.

Відповідно до п. 2.6. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит у наведені в договорі терміни, заборгованість за траншами підлягає погашенню 21 числа кожного місяця.

Перерахування суми кредиту ПАТ «Укрсиббанк» на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 , відкритий в ПАТ «Укрсиббанк» у сумі 302474,80 грн. підтверджується меморіальним ордером № від 22.09.2015 року, у сумі 208732,93 грн. - меморіальним ордером № від 22.09.2015 року, в яких призначенням платежів зазначено: надання кредиту ОСОБА_1 згідно угоди №0 від 21.09.2015 року.

В додатку №2 «Тарифи Банку», який є невід`ємною частиною кредитного договору, викладено тарифи банку.

В додатку №1/1 «Графік платежів визначення сукупної вартості кредиту», додатку №1/2 «Графік платежів визначення сукупної вартості кредиту», які є невід`ємною частиною кредитного договору, визначено розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта з урахуванням суми платежу за розрахунковий період, суми погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, дати платежу, тобто, в них чітко визначені загальний розмір платежу, розмір процентів, термін платежу.

АТ «Укрсиббанк» на адресу позичальника та поручителів було направлено вимоги від 13.11.2023 року про усунення порушень кредитного договору та погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення та у разі непогашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту, які згідно відмітки оператора поштового зв`язку «Укрпошта» надіслано на адреси відповідачів 1, 2, 3 - 17.11.2023 року. Позичальником заборгованість сплачена не була, поручителями також.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, довідки-розрахунку заборгованості, виписок за кредитним договором заборгованість відповідача-1 за траншем 1 становить 431609,96 грн., яка складається з: 296162,23 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5789,68 грн. у період з 21.02.2022 року по 05.06.2024 року; 134041,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, що нарахована з 22.06.2022 року по 21.05.2024 року; 1405,92 грн. за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, нарахована з 21.06.2022 року по 20.05.2024 року; заборгованість за траншем №2 становить 165574,79 грн, яка складається з: 165571,65 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 59418,68 грн. у період з 21.02.2022 року по 05.06.2024 року; 2,56 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована з 21.06.2022 року по 21.05.2024 року;0,58 грн. заборгованість за користування кредитом, що нарахована з 22.06.2022 року по 21.05.2024 року, а також судового збору у розмірі 2985,92 грн.

Вищезазначений кредитний договір було підписано сторонами та скріплено печаткою банку.

Також сторонами договору було підписано додаток №2 «Тарифи Банку», додаток №1/1 «Графік платежів визначення сукупної вартості кредиту», додаток №1/2 «Графік платежів визначення сукупної вартості кредиту», які є невід`ємною частиною кредитного договору.

При цьому, позичальником при укладенні кредитного договору засвідчено, що на дату укладення цього договору він ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені в додатку №2 до договору, перед укладенням цього кредитного договору він отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства, що він ознайомлений та погоджується з усіма додатками до договору, він ознайомлений та погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», що зафіксовано в п.5.1. кредитного договору.

Таким чином, підписавши вищезазначений кредитний договір з додатками, сторони договору погодили всі істотні умови договору, зокрема умови кредитування, суми і строку кредиту, розміру процентної ставки, умови повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, а проставлення позичальником ОСОБА_1 свого підпису у вищезазначеному договорі свідчить про його згоду з усіма викладеними в ньому умовами.

Таким чином, ПАТ «Укрсиббанк» свої зобов`язання перед позичальником ОСОБА_1 виконало, перераховано на поточний рахунок останнього кредитні кошти у визначеному кредитним договором розмірі двома траншами, а відповідачем прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконано в повному обсязі, припинено сплату платежів за кредитним договором.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини 1 статті 530, статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року в справі № 756/15123/18 (провадження № 61-976св22) вказано, що: «договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 459/1099/15-ц (провадження № 61-4011св20) зазначено, що: «порядок направлення передбачених договором кредиту відповідних повідомлень (зокрема, вимог про дострокове стягнення боргу) та підтвердження неодмінного їх вручення як необхідної умови для настання у адресата певного обов`язку визначається умовами такого правочину».

Згідно з частинами 1 - 3 статті 12, частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій щодо наявності правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказував, що розрахунок Банку містить недоліки, у зв`язку з чим дійсний обсяг заборгованості є меншим, ніж наведено Банком.

Між тим, в порушення положень статті 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на спростування наданих Банком розрахунків.

При перевірці розрахунку заборгованості складеного стороною позивача, судом встановлено, що сплачені відповідачем суми на погашення кредиту банком було враховано при складанні розрахунку заборгованості.

При цьому, стороною відповідача-1 не враховано порядок зарахування коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості та черговість погашення заборгованості, які визначені умовами кредитного договору та пунктом 1.4. Правил.

«Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», розміщених на офіційному сайті банку та в офіційному виданні «Голос України» №85 (5085) від 13 травня 2011 року (надалі- Правила) є пропозицією фізичним особам до отримання в банку споживчого кредиту для особистих потреб не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, і застосовуються для врегулювання відносин за укладеними між банком та позичальником кредитним договором, у випадку якщо такий договір містить посилання на ці правила.

Укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №0 від 21.09.2015 року містить посилання на вищезазначені Правила.

Відповідно до пункту 1.4. Правил, за договором встановлено наступну черговість погашення заборгованості позичальником, а саме: 1. прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2. строкові комісії; 3. прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення; 4. строкові проценти; 5. прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6. строкова сума основного боргу; 7. штрафні санкції за договором; 8. повне або часткове дострокове погашення кредиту.

У випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальника за договором з порушенням вищевказаної черговості, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов`язань, відповідно до викладеної в п.1.4. Правил черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

А тому після оплати щомісячного ануїтетного платежу відповідно до умов кредитного договору було розподілено на погашення процентів за користування кредитом та на погашення суми основного договору (тіло кредиту)

Відповідно до пункту 2.5. кредитного договору позичальник погашає кредитну заборгованість за траншем 1 та траншем 2 шляхом сплати ануїтетних платежів. Під ануїтетними платежами (в одиниці «ануїтетний платіж») розуміється рівні за сумою платежі, що включають в себе частину суми основного боргу та/або процентів, ануїтетні платежі сплачуються через рівні проміжки часу в рахунок погашення кредитної заборгованості, що розраховані на весь період дії договору за формулою: А = К x (1 + n)t x n : (1 + n)t 1, де

А - розмір ануїтетного платежу;

К - залишкова строкова сума основного боргу на дату розрахунку розміру ануїтетного платежу;

n - розмір щомісячної процентної ставки (розраховується як річна процентна ставка, що поділена на 12 місяців);

t кількість місяців дії договору, що залишилася, на дату розрахунку розміру ануїтетного платежу.

Щодо посилання сторони відповідача-1 на те, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частинами 3 та 6 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку.

Враховуючи п.2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом). Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до позиції Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц «Верховний Суд вказав що: доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи».

До первинних документів відносяться такі документи, які також підтверджують розмір наданого відповідачу кредиту.

Отже, стосовно твердження сторони ОСОБА_1 , що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними, суд встановив, що матеріали справи містять меморіальні ордери, які підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, а саме меморіальний ордер № від 22.09.2015 року, меморіальний ордер № від 22.09.2015 року, які підтверджують, що ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 302474,80 грн., 208732,93 грн.

Заперечення представника відповідача , що ним мало бути сплачено за кредитом 36908,07 грн є необґрунтованими, оскільки відповідачем було порушено умови договору, що вплинуло на обсяг кредитних зобов`язань, які були передбачені графіком, оскільки вказані суми визначали вартість кредиту у разі дотримання умов договору. Належних та допустимих доказів сплати коштів у більшому обсязі ОСОБА_1 не надано.

Отже, визначаючи розмір простроченої заборгованості за кредитними договорами, суд першої інстанції, обґрунтовано керувався розрахунком заборгованості, наданим банком.

Інші доводи апеляційної скарги також не доведені та висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Кучер Юлії Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П.Пилипчук.