Дата документу 19.12.2025
Справа № 501/5380/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом представника Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

до

відповідача ОСОБА_1

предмет та підстави заяви: про розірвання договору найму (оренди),

учасники справи:

представник позивача Джумига Є.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник Чорноморської міської ради Одеського району Одеської областізвернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 стягнення коштів, який збільшено у ході розгляду справи в суді, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області () заборгованість по сплаті орендної плати за землю у розмірі 109342,94 грн. за період з 01.02.2022 по 30.06.2025.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до рішення Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 11.10.2005 №472/50-IV з ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 9 грудня 2005 року (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Котик Наталією Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 7816 за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Чорноморськ, вулиця 1-го Травня, 3. Загальна площа земельної ділянки 0,025 га, кадастровий номер :02:011:0035. Договір укладено на 49 років, термін дії до 09.12.2054. Договір зареєстровано у Одеській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 грудня 2005 року № 30.

Відповідно до п.7 Договору, строк дії Договору складає 49 років.

Згідно з п.9. Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата за оренду земельної ділянки сплачується платниками за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Орендна плата справляється також і у випадках, якщо орендар з поважних причин тимчасово не використовує земельну ділянку за умовами договору. Розмір орендної плати переглядається у випадках і з моменту зміни розмірів нормативної грошової вартості земельної ділянки, за домовленістю сторін або в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до п.10 Договору однією з підстав зміни розміру оренди плати є зміна розміру земельного податку, грошової вартості земельної ділянки, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.5.1 Положення про податок на майно (в частині плати за землю) на території Іллічівської міської ради Одеської області, затвердженого рішенням Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 10.07.2015 № 639-VI «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині плати за землю) на території Іллічівської міської ради Одеської області», розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2021 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2020 рік 1,0) становить 842 085,53 гривень. Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2022 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2020 рік 1,0, 2021 рік 1,1) становить 926 294,09 гривень. Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2023 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2021 рік 1,1, 2022 рік 1,15) становить 1 065 238,20 гривень. Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2024 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2021 рік 1,1, 2022 рік 1,15, 2023 рік 1,051) становить 1 119 565,35 гривень.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.02.2022 по 31.10.2024 загальна заборгованість ОСОБА_1 склала 84936,36 грн.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач 03.06.2025 надав до суду відзив на позов, просить суд врахувати матеріальні труднощі та надати час для сплати боргу, не розривати договір оренди (а.с.43-44).

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що він з початку укладення договору понад 20 років систематично сплачував орендну плату, витратив багато коштів на розробку та повне узгодження проектної документації на будівництво об`єкта нерухомості на даній земельній ділянці, будівництво газопроводу та реконструкцію трансформаторної підстанції, але під час війни його матеріальне становище погіршилось з об`єктивних причин, що він просить врахувати при ухваленні рішення у справі.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 31.12.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.15).

Ухвалою судді від 14.01.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с.18).

Ухвалою судді від 28.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.25-26).

Ухвалою суду від 14.07.2025 прийнято заяву про збільшення позовних вимог (а.с.66).

Ухвалою суду від 11.09.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.66).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 11.10.2005 №472/50-IV з ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 9 грудня 2005 року (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Котик Наталією Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 7816 за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Чорноморськ, вулиця 1-го Травня, 3. Загальна площа земельної ділянки 0,025 га, кадастровий номер :02:011:0035. Договір укладено на 49 років, термін дії до 09.12.2054. Договір зареєстровано у Одеській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 грудня 2005 року № 30.

Відповідно до п.7 Договору, строк дії Договору складає 49 років.

Згідно з п.9. Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата за оренду земельної ділянки сплачується платниками за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Орендна плата справляється також і у випадках, якщо орендар з поважних причин тимчасово не використовує земельну ділянку за умовами договору. Розмір орендної плати переглядається у випадках і з моменту зміни розмірів нормативної грошової вартості земельної ділянки, за домовленістю сторін або в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до п.10 Договору однією з підстав зміни розміру оренди плати є зміна розміру земельного податку, грошової вартості земельної ділянки, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.5.1 Положення про податок на майно (в частині плати за землю) на території Іллічівської міської ради Одеської області, затвердженого рішенням Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 10.07.2015 № 639-VI «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині плати за землю) на території Іллічівської міської ради Одеської області», розмір орендної плати за земельні ділянки встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2021 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2020 рік 1,0) становить 842 085,53 гривень. Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2022 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2020 рік 1,0, 2021 рік 1,1) становить 926 294,09 гривень. Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2023 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2021 рік 1,1, 2022 рік 1,15) становить 1 065 238,20 гривень. Нормативна грошова оцінка землі з 01.01.2024 з урахуванням коефіцієнтів індексації (2021 рік 1,1, 2022 рік 1,15, 2023 рік 1,051) становить 1 119 565,35 гривень.

Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.02.2022 по 31.10.2024 загальна заборгованість ОСОБА_1 склала 84936,36 грн.

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другоюстатті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Закон України "Про оренду землі" визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 13 ЗаконуУкраїни "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі").

На момент звернення позивача до суду, відповідач мав непогашену заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідачем надано докази сплати ним орендної плати за період з 01.02.2022 по 30.06.2025 у розмірі 41213,96 грн., підтвердженням чого є виписка по рахунку ОСОБА_1 про сплату ним орендної плати за землю по спірному договору (а.с.110-111).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованість по сплаті орендної плати за землю у розмірі 68 128,98 грн.

Щодо позовних вимог в частині розірвання договору оренди, суд керується наступним.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» за вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, загальні підстави розірвання договору визначені у ст.651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст.651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Водночас, пунктом д частини 1 ст. 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 проаналізувала загальні та спеціальні підстави розірвання договору оренди землі, надала змістовну характеристику поняттям «систематичність», «несплата» та «істотність порушення».

Зокрема зазначила: «для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Ба більше, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки.

Якщо дотримуватися протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі.

Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі».

Також Велика Палата Верховного Суду у вищеописаній постанові звернула увагу на таке: «відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору».

Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин».

У справі, що розглядається позивач, в обґрунтування позовних вимог, в частині розірвання договору оренди землі, посилається на систематичне, у період з лютого 2022 року по 31.10.2024 року, порушення взятих на себе зобов`язань щодо внесення орендної плати за землю та на істотність такого. Істотність обґрунтовує тим, що позивач позбавлений надходжень коштів з орендної плати до бюджету Чорноморської міської ради Одеської області.

Суд бере до уваги, що відповідач у судовому засіданні посилався на те, що він з початку укладення договору понад 20 років систематично сплачував орендну плату, витратив багато коштів на розробку та повне узгодження проектної документації на будівництво об`єкта нерухомості на даній земельній ділянці, будівництво газопроводу та реконструкцію трансформаторної підстанції, але під час війни його матеріальне становище погіршилось з об`єктивних причин, що він просить врахувати при ухваленні рішення у справі.

Позивач не заперечував проти добросовісного виконання умов договору відповідачем за період з 2005 року до лютого 2022.

Отже, суд доходить висновку, що за період з 2005 року до лютого 2022 орендна плата за землю сплачувалась вчасно та у повному обсязі у рівних частках.

Водночас, в судовому засіданні відповідачем надано докази сплати ним орендної плати за період з 01.02.2022 по 30.06.2025 у розмірі 41213,96 грн., підтвердженням чого є виписка по рахунку ОСОБА_1 про сплату ним орендної плати за землю по спірному договору (а.с.110-111).

На переконання суду вказане дає підстави стверджувати про відсутність у діях відповідачів систематичного порушення взятих на себе зобов`язань, що відповідно до диспозиції ст.141 ЗК України має бути виражено у неодноразовій (два та більше випадків), повній несплаті орендної плати.

На переконання суду дії відповідача свідчать про його реальну заінтересованість у збереженні договору оренди земельної ділянки.

Більше того, позивач звернувся до суду лише через два роки після виникнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку у період з лютого 2022 року по жовтень 2024 року.

З огляду на викладене, здійснюючи співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання сторона позивача, суд приходить до переконання про відсутність доказів на підтвердження істотності порушення договору позивачем, що обумовлює відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Отже, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідної платіжної інструкції №61 від 18.11.2024 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 4 844,80 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно долі задоволених вимог у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до ОСОБА_1 про розірвання договору найму (оренди) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області () заборгованість по сплаті орендної плати за землю у розмірі 68 128,98 грн. за період з 01.02.2022 по 30.06.2025 та судові витрати у справі у розмірі 2422,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко