Справа № 206/7214/25
Провадження № 2-з/206/47/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року суддя Самарського районного суду міста Дніпра Кушнірчук Р.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2025 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

22 грудня 2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02 лютого 2026 року о 09 годині 30 хвилин.

22 грудня 2025 року від позивач надійшла заява про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 .

Необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову обґрунтовано тим, що між сторонами виник спір з приводу поділу вказаної квартири, але на теперішній час спірні відносини між ними продовжують мати місце та набувають сильнішого негативного спрямування, а тому існують ризики істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення для позивача, оскільки заходи досудового врегулювання спору результатів не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивача переконана та впевнено стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову, ускладнить виконання рішення, оскільки спірна квартира може бути відчуження у будь який спосіб.

Однак суд вважає такі твердження суб`єктивними припущеннями позивача, а за наявності умов того, що предметом спору є квартира, яка придбана сторонами під час перебування у шлюбі, тому її відчуження у законний спосіб потребуватиме згоду іншого подружжя, не зважаючи на припинені між ними шлюбні відносини, оскільки відчуження нерухомого майна у будь який спосіб відбувається на договірних засадах і за загальним правилом укладанню угоди на користь третіх осіб в будь якому випадку передує огляд майна потенційним покупцем, його оцінка та вжиття заходів щодо прописаних та фактично проживаючих в ньому осіб, а тим паче, як вказує позивач у своєму позові, оригінали документів перебувають у неї.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, а позивач належним чином не навела переконливих доказів того, що існує реальна загроза відчуження спірного майна на користь третіх осіб у будь який спосіб, а тільки зробила власні припущення, суд вважає, що заява про забезпечення позову - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149 - 154, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя : Кушнірчук Р.О.