Справа № 462/5833/24 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/3279/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пащука А.І. на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ТзОВ ФК «Сіті Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/1185/82/0185589 в розмірі 35433,19 грн., яка складається: зі суми заборгованості за дозволеним овердрафтом 31659,00 грн.; суми заборгованості за недозволеним кредитом 3774,19 грн.; сума заборгованості за відсотками 1004,75 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 15 вересня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений вищевказаний договір № 010/1185/82/0185589, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит, шляхом встановлення максимального ліміту кредиту в розмірі 200000,00 грн., в межах якого був встановлений поточний ліміт кредиту, розмір якого на дату укладання договору склав 11200,00 грн., та який був перерахований на картковий рахунок відповідачки, з процентною ставкою за користування кредиту 45% річних, а 20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість в добровільному порядку погашати не бажає. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 35433 гривень 19 коп. заборгованості за кредитним договором; 3028 гривні 00 коп. судового збору та 1400 гривень 00 коп. витрат на правничу допомогу. Всього стягнуто 39861 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят одну) гривню 19 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Пащук А.І., подавши апеляційну скаргу.

Вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Не погоджується з розміром тіла кредиту в сумі 31 659 грн. Зазначає, що відповідачка взяла кредит в сумі 23 767, 19 грн., дану суму відповідач визнає та готова виплатити.

Також не погоджується з розрахунком заборгованості, який наданий позивачем. Вважає, що суд не перевірив правильність розрахунку заборгованості.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким частково задоволити позовні вимоги, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 23 767,19 грн.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції взявши до уваги, що відповідач ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користуванням кредиту, при цьому, доказів сплати вказаної суми боргу ні позивачу, ні первісному кредитору вона не надала, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 35433,19 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/1185/82/0185589 (надалі кредитний договір), згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит, шляхом встановлення максимального ліміту кредиту в розмірі 200000,00 грн., в межах якого був встановлений поточний ліміт кредиту, розмір якого на дату укладання договору склав 11200,00 грн., та який був перерахований на картковий рахунок відповідачки, з процентною ставкою за користування кредиту 45% річних (пункти 1.3 та 1.5 кредитного договору) /а.с.5-7/.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що строк користування кредитом становить 48 місяців, що починається з 15 вересня 2016 року (дата початку кредитування) та закінчується 15 вересня 2020 року (дата закінчення строку користування кредитом).

20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним Кредитним договором /а.с.35-39/.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 в період з 15 вересня 2016 року по 21 березня 2023 року вбачається /а.с.14-30/, що відповідачка продовжувала користуватися кредитом після закінчення строку визначеному у договорі, а саме 15 червня 2016 року, оскільки останнє зняття готівки відбулося 09 січня 2022 року, тобто відповідачка здійснювала користування кредитними коштами внаслідок пролонгації кредитного договору.

Відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 35433,19 грн за кредитним договором, яка складається: зі суми заборгованості за дозволеним овердрафтом 31659,00 грн.; суми заборгованості за недозволеним кредитом 3774,19 грн.; сума заборгованості за відсотками 1004,75 грн. /а.с.32-34/.

ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» листом № 1-102508 від 07 березня 2024 року направило відповідачці вимогу, в якій просило погасити вищевказану заборгованість /а.с.46/. Проте, відповідачка ніяким чином не зреагувала на вимогу, заборгованість за кредитним договором не погасила.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до часини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, те, що розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак і про задоволення таких.

Долучені до матеріалів справи докази дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 була обізнана про істотні умови договору, в тому числі про розмір процентної ставки.

Відповідачка не надала належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надала доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору.

Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 адвоката Пащука А.І. залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.