Справа № 204/9008/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" (далі - ТОВ "Брайт Інвестмент") звернулось до Чечелівського районного суду м. Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 162,47 грн, а також 2422,40 грн витрат з оплати судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 23 серпня 2018 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого AT «ОТП Банк» надало ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути взятий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі визначеному договором.

АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало. Однак внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 28 162,47 грн, з яких 16 208,90 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 953,57 грн - заборгованість за відсотками.

24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір факторингу №24/03/23, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передало ТОВ «Брайт Інвестмент» право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними з боржниками в розмірі портфеля заборгованості, в тому числі і за кредитним договором № , укладеним між AT «ОТП Банк» та відповідачем.

Ухвалою судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 05 вересня 2025 року справу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

04 листопада 2025 року відповідач через систему Електронний суд подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позовної заяви не визнає. До відзиву на позовну заяву додав копію довідки, виданої АТ «ОТП Банк» про те, що за період з 23 серпня 2018 року по 20 серпня 2020 року за користування кредитом позичальник сплатив: тіло кредиту 10 299,00 грн, відсотки - 0,28 грн. Термін погашення заборгованості по кредитному договору - 23 серпня 2020 року.

У відповідь на відзив, 19 листопада 2025 року позивачем подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивачем було отримано інформацію від АТ «ОТП Банк», з якої вбачається, що ОСОБА_1 станом на 11 листопада 2025 року виконав боргові зобов`язання за кредитним договором № від 23 серпня 2018 року в повному обсязі.

Разом з цим, додатково до кредитного договору № від 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , договір №20201996_СARD. До рахунку відкрита платіжна картка № НОМЕР_2 . Станом на 11 листопада 2025 року прострочена заборгованість по вказаному картковому рахунку продана зовнішній компанії ТОВ «Брайт Інвестмент». Загальна сума боргу на дату відступлення вимоги складала 28 162,47 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23 серпня 2018 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого AT «ОТП Банк» надало ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі, а саме придбання товару, загальний розмір кредиту становив 10299,00 грн. До вказаного договору сторонами підписано графік платежів та паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до розписки, наданої до кредитного договору, відповідач отримав картку № НОМЕР_3 , терміном дії до 04/21.

Як вбачається з наданих до позовної заяви товарного чеку та видаткової накладної, відповідач отримав кредит на придбання ноутбуку.

24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір факторингу №24/03/23, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передало ТОВ «Брайт Інвестмент» право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними з боржниками в розмірі портфеля заборгованості, в тому числі і за кредитним договором № , укладеним між AT «ОТП Банк» та відповідачем.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №1005/7136/2012 зазначено, що тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

У разі прострочення боржником грошового зобов`язання настають наслідки такого прострочення у виді нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми. Ці нарахування входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу.

Зібрані докази вказують на те, що 23 серпня 2018 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого AT «ОТП Банк» надало ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі, а саме придбання товару, загальний розмір кредиту 10299,00 грн.

24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір факторингу №24/03/23, на підставі якого АТ «ОТП Банк» відступилодо ТОВ «Брайт Інвестмент»право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № .

Відповідно до наданої АТ «ОТП Банк» інформації, за період з 23 серпня 2018 року по 20 серпня 2020 року за користування кредитом позичальник сплатив: тіло кредиту 10299,00 грн, відсотки 0,28 грн. Термін погашення заборгованості по кредитному договору - 23 серпня 2020 року.

Зокрема, у довідці № 68-3-23-23/12648-БТ від 12 листопада 2025 року АТ «ОТП Банк» повідомило ТОВ «Брайт Інвестмент», що станом на 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 виконав боргові зобов`язання за кредитним договором № від 23 серпня 2018 року у повному обсязі.

Отже судом встановлено, що на момент укладення договору факторингу, ОСОБА_1 повністю сплатив борг за кредитним договором, у зв`язку з чим право вимоги за цим договором було припиненим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на час укладення АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент»договору факторингу, ОСОБА_1 виконав зобов`язання за кредитним договором.

Згідно положень ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження ТОВ «Брайт Інвестмент»про те, що додатково до кредитного договору № від 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , договір №20201996_СARD та видана платіжна картка № НОМЕР_2 , не відповідають фактичним обставинам справи.

У матеріалах справи відсутні докази укладення такого договору - договір №20201996_СARD, видачі відповідної картки та встановлення на такий картковий рахунок кредитного ліміту.

Крім того, з реєстру боржників до договору факторингу судом встановлено, що позивач набув право вимоги за кредитним договором № від 23 серпня 2018 року, а не за договором №20201996_СARD.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з недоведеністю.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 546, 549, 553, 610, 612, 626, 628, 629, 639, 634, 1054 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В. Слободянюк