Провадження №2-н/523/4653/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2025 р.

Суддя Пересипського районного суду міста Одеси Кисельов В.К., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Із заявою про видачу судового наказу звернулось ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6066,96 грн за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

На виконання вимог ч.5 ст.165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

25.12.2025р. з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла відповідь на запит, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться зареєстрованою/ знятою з реєстрації на території м.Одеси.

До матеріалів заяви не додано доказів належності майна ОСОБА_1 наленості майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальним споживачем є власник (співвласник) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, саме на власника покладається тягар утримання майна.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Окрім того, вказана Постанова орієнтує суди на те, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

До матеріалів заяви також не додано копію актуального договору про надання послуг з постачання комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 , станом на час звернення до суду та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність нерухомого майна за цією адресою ОСОБА_1 .

Крім того, до заяви про видачу судового наказу не додано доказів щодо належності боржнику домоволодіння, по якому виник борг.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З огляду на те, що суду не надані докази належності боржнику нерухомого майна, за яким нараховувалась заборгованість, інших доказів на підтвердження фактичного споживання боржником послуг стягувача за вказаний у заяві період, не можна дійти беззаперечного висновку про задоволення вимог заявника, тому суддя вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу.

Таким чином необхідно відмовити у видачі судового наказу, оскільки не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, тобто спір про право.

Окрім цього, заявлено вимогу про стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

Одночасно роз`яснюю, що відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України внесена сума судового збору стягувачу не повертається; у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплачена за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви.

На підставі вищезазначеного вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу та роз`яснити, що з зазначеними вимогами заявник має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 162, 165, 166,260,261, 353 ЦПК України, суддя,,

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвалу складено та підписано 25.12.2025р

Суддя: В.К.Кисельов