ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Криворізька міська рада,

треті особи Міністерство юстиції України,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександровича, ОСОБА_2 , Криворізької міської ради на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лісового Д.О. звернувся до суду з позовом до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1091/5 від 24.03.2021року «Про задоволення скарги», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1091/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2018 року між ОСОБА_3 та ним укладено договір дарування незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, який зареєстрований в реєстрі за №1208 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О. Також, 20.08.2018 на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Меньшикової К.О державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621761 від 20.08.2018. На підставі даного договору дарування позивач набув у приватну власність: незавершене будівництво будівель і споруд Автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: літ А сторожка загальною площею 7,3 кв.м; поз.№1 огорожа.

20 серпня 2018 року, на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Меньшикової К. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621761 від 20 серпня 2018 року.

У травні 2020 року через секретаря Криворізької міської ради Маляренка С.В. до Міністерства юстиції України було подано скаргу від 12.05.2020 року вих. №24, (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за вхідним номером №10047-26-20 від 18.05.2020) на рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни та приватного нотаріуса Меньшикової Кристини Олександрівни.

Зокрема, дана скарга відповідача була мотивована тим, що первинна державна реєстрація права власності на незавершене будівництво будівель і споруд Автостоянки проведена із порушенням вимог законодавства в результаті чого неправомірно зареєстровано на зазначене майно право власності за ОСОБА_2 (третя особа на стороні позивача 1, первісний власник), а у подальшому такі дії призвели до незаконного відчуження зазначеного майна на користь ОСОБА_3 (третя особа на стороні позивача 2), яка відчужила (подарувала) таке майно позивачу. Відповідачем було зазначено, що він є власником земельної ділянки, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва та яке наразі перебуває у власності позивача та вважає, що оскаржувані рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса є незаконними та такими, що порушують його права, що такі обставини порушують права територіальної громади міста Кривого Рогу, як законного власника.

01.03.2021 року за результатами розгляду вказаної вище скарги відповідача складено висновок колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, яким рекомендовано задовольнити частково скаргу Криворізької міської ради від 12.05.2020 №24; скасувати рішення від 17.08.2018 року за №42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М.; в іншій частині вимог Криворізької міської ради відмовити.

24 березня 2021 року Міністерством юстиції України на підставі висновку Комісії видано наказ №1091/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги», на підставі якого скасовано рішення від 17 серпня 2018 року №42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М., виконання пункту 2 Наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Посилається, що наказ є незаконним, оскільки він виданий без дотримання встановлених вимог до його розгляду. Наказ прийнятий за результатам розгляду скарги Криворізької міської ради, яка подана із пропуском строків на звернення до Міністерства юстиції України; Колегія допустила порушення строків розгляду скарги; Колегія розглядала питання, які стосуються спору про право; Позивача не повідомлено про розгляд скарги відповідача, чим порушено право позивача на участь у процесі прийняття їх рішення (висновку) щодо скарги відповідача; Колегією не враховано, що станом на час прийняття рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.2018 №42591247 відомості про наявність речового права (оренди) на земельну ділянку під об`єктом, що наразі належить позивачу у Державному земельному кадастрі та у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; та наявні інші підстави для визнання Наказу незаконним та його скасування.

На підставі наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24 березня 2020 року скасовано рішення державного реєстратора Колесник І. М. від 17 серпня 2018 року № 42591247 про первісну державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки за ОСОБА_2 , а тому, на думку Криворізької міської ради, з цього слідує, що подальше відчуження і реєстрація права власності за ОСОБА_3 та за позивачем відбулось незаконно.

Предметом розгляду у цій справі є не стільки дії та рішення Міністерства юстиції України, а у даному випадку наявний приватний інтерес позивача щодо порушення його прав саме відповідачем, який має намір скасувати його право власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться у власності відповідача.

За таких обставин, позивач наполягав на тому, що діями Криворізької міської ради порушується право власності позивача, яке у розумінні статті З Конституції України, статті 321 ЦК України, та статті 1 Першого протоколу до Конвенції є непорушним. Криворізька міська рада не визнає за позивачем існуюче право власності та наразі оспорює таке право власності у суді у рамках судової справи № 214/4545/21, посилаючись на наказ Міністерства юстиції України, а тому, вочевидь у позивача існує інтерес, у тому, щоб скасувати (визнати незаконним) наказ Міністерства юстиції України, як такий, що порушує його права та інтереси.

Позивач є власником об`єкта незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, а тому, будь-які дії відповідача чи рішення і накази третіх осіб, що стосуються такої власності позивача безпосередньо впливають на його майнові інтереси. Надані представником Міністерства юстиції України усі документи і матеріали, які розглядала Колегія Міністерства юстиції України не містять доказів дотримання Мін`юстом вимог пункту 11 Порядку № 1128 щодо повідомлення заінтересованих осіб, в тому числі позивача, про час і місце засідання колегії.

Таким чином, відповідач, будучи власником земельної ділянки мав всі належні інструменти для перевірки інформації щодо власної земельної ділянки. Міністерство юстиції України не звернуло увагу та у своєму оскаржуваному наказі жодним чином не висвітлило факт пропуску відповідачем визначеного законодавством строку на оскарження рішень державних реєстраторів. Таким чином, у позивача та третіх осіб виникли правомірні очікування того, що відповідачу відомо про внесені відомості та він з ними цілком погоджується.

Станом на 17 серпня 2018 року (тобто, на час прийняття рішення державного реєстратора Колесник І. М. від 17 серпня 2018 року № 42581247) інформація про наявність речового права на земельну ділянку під таким об`єктом була відображена у реєстрі Державного земельного кадастру та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчило про наявність договірних відносин між відповідачем та первісним власником ОСОБА_2 . Заява відповідача про припинення у первісного власника ОСОБА_2 речового права на земельну ділянку під таким об`єктом до цього часу державному реєстратору не була подана, а тому, відомості про припинення такого речового права у державних реєстрах відсутні. У державного реєстратора Колесник І.М. не було підстав та повноважень перевіряти дійсність права користування земельною ділянкою (закінчення строку дії договору оренди між відповідачем та первісним власником - ОСОБА_2 ).

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1091/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги».

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року задоволені уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1091/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги».

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1091/05 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги».

Стягнуто з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмір 60 000,00 грн.

Відмовлено ОСОБА_2 у стягненні витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просить змінити мотивувальну частину рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року шляхом доповнення його мотивувальної частини з урахуванням мотивів даної апеляційної скарги, процесуальних документів по справі, наданих доказів сторін та у цілому позиції позивача по справі. В іншій частині рішення суду та його мотивувальну частину залишити без змін та стягнути з відповідача на користь позивача усі понесені останнім судові витрати по справі у зв`язку з апеляційним розглядом справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Криворізька міська рада, як орган місцевого самоврядування, до повноважень якої належить вирішення питань містобудівної діяльності та розпорядження землями комунальної форми власності на території м. Кривий Ріг, через свої виконавчі органи, мала можливість дізнатись про реєстрацію права власності, як з 16.08.2018 року (наступний день після державної реєстрації первісного права власності, яке відбулося 15.08.2018 року), так і з дати складання акту обстеження земельної ділянки 03.04.2019 року.

Суд першої інстанції повинен був відобразити у судовому рішенні, що 31.08.2018 року відповідачу було відомо про державну реєстрацію права власності на будівлі та споруди на земельній ділянці Криворізької міської ради, яке було зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Колесник І.М. №42591247 від 17.08.2018, оскільки реєстраційна справа №110 щодо реєстрації права власності надійшла від державного реєстратора Колесник І.М. на відповідне зберігання до виконавчого комітету Криворізької міської ради 31.08.2018 та була зареєстрована у журналі обліку надходження (вибуття) реєстраційних справ під №41091. Також з цього журналу встановлено, що до реєстраційної справи №110 10 грудня 2018 року надходили додаткові матеріали, які зафіксовані в журналі під №41611. Ці докази були долучені судом до матеріалів справи 12.12.2022 року разом з клопотанням позивача про доручення доказів по справі від 10.12.2022 року.

Також заявник вказує, що 12.12.2022 року суду було подано клопотання третьої особи ОСОБА_2 про доручення доказів по справі (виписок із Державного реєстру речових прав), з яких видно, що відповідачу, а точніше його виконавчому органу Управлінню містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Криворізької міської ради, що 18.09.2019 року було відомо про державну реєстрацію права власності на підставі рішення державного реєстратора, що вбачається із виписки з Державного реєстру речових прав, в якій зафіксовано, що відповідний працівник відповідача ОСОБА_4 отримувала 18.09.2019 року інформаційну довідку щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером:06:134:0057 у якій відображаються відомості щодо наявності зареєстрованого права власності.

Також наголошує на тому, що матеріали справи містять Акт обстеження земельної ділянки з кадастровим номером:06:134:0057, яка розташована по АДРЕСА_1 , який був складений 03.04.2019 року представниками місцевого самоврядування, які здійснювали відповідну фото фіксацію та на якій зафіксовано, що на цій земельній ділянці побудовані будівлі та споруди автостоянки. Вказує, що відповідні спеціалісти відповідача ще з 03.04.2019 року повинні були перевірити відповідні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо наявності на земельній ділянці зареєстрованого права власності на певні будівлі та споруди. Зазначає, що викладені обставини є важливими при розгляді справи, оскільки підтверджують не лише теоретичну можливість дізнатися відповідачем про рішення державного реєстратора, а й підтверджують реальну обізнаність відповідача про наявність рішення державного реєстратора та пропуск 60-ти денного строку на подання скарги до Міністерства юстиції України. Вказує, що ці обставини також повинні були бути покладені в основу судового рішення.

Також сторона позивача вважає, що у судовому рішенні не у повній мірі розкрито питання, яким чином впливає рішення Конституційного суду від 16.11.2022 року у справі №3-270/2019(6302/19) на обставини даної справи та на незаконність оскаржуваного наказу МЮУ. Представник позивача вважає, що суд першої інстанції мав би більш детально у мотивувальній частині рішення висвітлити, яким же чином прийняття рішення Конституційного суду від 16.11.2022 у справі №3-270/2019(6302/19) впливає на визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №1091/05 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги». Вказує, що Конституційний суд визнав, що оспорювань положення статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суперечить частині другій статті 3, частині першій статті 8, частинам першій, четвертій статті 41 Конституції України, отже є неконституційним.

Враховуючи неконституційність повноважень Міністерства юстиції України щодо скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав, то слід враховувати правові висновки Верховного суду, які викладені у постанові від 27 вересня 2022 року по справі №924/57/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №4819/49/19, щодо застосування нормативно-правових актів, які визнані неконституційними. Зазначає, що спірні правовідносини, які виникли на підставі неконституційного акту продовжують існувати на даний час, тому Рішення Конституційного суду має бути застосованим при розгляді даної справи.

Наголошує на тому, що оскаржуваний наказ є незаконним і підлягає скасуванню, в тому числі і з тих підстав, що прийнятий на основі положень нормативно-правового акту, який не відповідає Конституції України. Посилаючись на позиції Верховного Суду вказує на те, що суд не може застосовувати Закон, який визнано неконституційним у будь-який проміжок часу, оскільки застосування положень Закону, який визнано неконституційним суперечить принципу правової визначеності, що є невід`ємним елементом принципу верховенства права.

У контексті принципу jura novit curia («суд знає закони») при розгляді справи суд застосовує норму права, положення Конституції України чи Рішення Конституційного Суду України незалежно від того чи посилаються на них сторони по справі тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., Криворізька міська рада просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишити без задоволення.

Міністерство юстиції України у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач Криворізька міська рада в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванню норм матеріального права, порушенні норм процесуального права, не врахування судом висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року скасувати в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2021 року №1091/05 «Про задоволення скарги» і стягнення з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 60 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Криворізької міської ради в повному обсязі та стягнення витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що держава в особі державного реєстратора виступає гарантом дотримання законності при здійсненні реєстраційних дій. Однак, як було встановлено Міністерством юстиції України державний реєстратор Колесник І.М. здійснила державну реєстрацію права власності на незавершене будівництва будівель і споруд автостоянки за адресою: АДРЕСА_2 на підставі неналежних та недостатніх для здійснення такої реєстрації документів, що свідчить про недотримання вимог Закону №1952-ІV, оскільки проігнорувала відсутність зареєстрованого права оренди земельної ділянки на якій розташована автостоянка. Вказує, що строк дії договору оренди земельної ділянки, який був укладений 29.12.2007 року між Криворізькою міською радою та ОСОБА_2 , який неодноразово продовжувався, закінчився у березні 2013 року та цей договір не було поновлено на новий строк, що зокрема підтверджено рішенням Криворізької міської ради від 24.04.2013 року №1927 «Про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки від 05.03.2008. За таких обставин, у серпні 2018 у ОСОБА_2 не існувало документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під належним йому об`єктом нерухомості, наявність якого є обов`язковою згідно приписів ч.1 ст.27-1 Закону №1952-ІV. Проте, означеного судом першої інстанції не враховано, правомірність дій державного реєстратора не доведена та скасовано по суті правильний та справедливий наказ Міністерства юстиції України, оскільки факт наявності договірних правовідносин між Криворізькою міською радою та ОСОБА_2 станом на 17.08.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим номером:06:134:0057 встановлений не був.

Також зазначає, що в рамках даної справи позивачем не доведено яким чином його права були порушені прийняттям Міністерством юстиції України спірного наказу, які саме правовідносини за результатами його прийняття виникли, змінилися чи припинилися відносно ОСОБА_1 , та не вказано яке саме порушене право потребує захисту. Вказує, що оскаржуваний наказ не приймався відносно позивача, що унеможливлює його оскарженням останнім. Зауважує, що проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно незавершене будівництво не свідчить про набуття позивачем прав на земельну ділянку під будівлею, власником якої є відповідач, а вимога про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва в рамках даного спору не заявлялась. Така позиція Криворізької міської ради узгоджується з висновками Верховного Суду та Північного апеляційного господарського суду, викладеними у рішеннях під час розгляду справи №910/11884/21, яка є з подібними правовідносинами.

Відповідач вважає, що належним відповідачем у даній справі є Міністерство юстиції України, оскільки оскаржується його рішення, тому Криворізька міська рада є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у позові.

Окрім того, сторона відповідача звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що строк розгляду скарги Криворізької міської ради порушив права та інтереси ОСОБА_1 . Вказує, що судом не була встановлена обставина, що строк розгляду скарги якимось чином вплинув на правильність висновку Комісії з розгляду скарги. Отже оскаржуване рішення суду в цій частині є необґрунтованим, так як ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Також відповідач наполягає на належному повідомленні ОСОБА_1 про розгляд скарги Криворізької міської ради, оскільки повідомлення про дату та час розгляду Комісією скарги, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Міністерства юстиції України є належним повідомленням, передбаченим п.10 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128.

Відповідач вважає, що Криворізька міська рада дотрималась строків звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою, оскільки 16.03.2020 року під час здійснення підготовки до іншого судового засідання у справі №904/5896/18 за позовом Криворізької міської ради до ФОП ОСОБА_2 , з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що державним реєстратором Дніпропетровської філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. 17.08.2018 року було прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво автостоянки, розташованого по АДРЕСА_1 і саме тому Криворізька міська рада 12.05.2021 звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою задля захисту своїх порушених прав та інтересів.

Окрім того, відповідач не погоджується з присудженим судом розміром витрат на правничу допомогу стягнуту з відповідача на користь позивача, вважає, що рішення у цій частині належним чином не втомивовано, наголошує на неспівмірності заявлених і стягнутих судом витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання робіт і складністю справи. Вказує, що стягнуті судом витрати на правничу допомогу у даній справі в розмірі 60 000 грн не відповідають принципу справедливості та є надмірним тягарем для Криворізької територіальної громади.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача Криворізької міської ради, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просить апеляційну скаргу Криворізької міської ради залишити без задоволення, задовольнивши апеляційну скаргу позивача.

В апеляційній скарзі третя особа на стороні відповідача Міністерство юстиції України, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги правомірність винесення Мін`ючтом наказу №1091/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги». Колегією Міністерства юстиції України при розгляді скарги Криворізької міської ради №24 було встановлено, що відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 29.12.2007 року право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:134:0057 на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, припинилося 14.05.2013 року. При розгляду скарги Колегією Міністерства юстиції України було встановлено, що державним реєстратором Колесник І.М. прийнято рішення від 17.08.2018 року №42591247 з порушенням вимог статей 10,18, 24,27-1 Закону №1952, оскільки воно прийнято на підставі документів, з яких не вбачається наявність у заявника (первісного власника) діючих прав на земельну ділянку під об`єктом незавершеного будівництва та п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.2015 №1127 (п.12).

Зазначає, що відповідачем не було порушено вимоги ч.3 ст.37 Закону №1952, оскільки реєстраційні дії змін до записів у Державний реєстр прав проводилися за заявою ОСОБА_2 без повідомлення відповідача, тому останній не був і не міг бути обізнаним про прийняті державним реєстратором рішення, відповідно Колегія Міністерства юстиції України на законних підставах прийняла Скаргу №24 до розгляду.

Окрім того, зазначає, що правові позиції наведені позивачем з посиланням на постанови ВС/КЦС №200/19766/16ц від 15.01.2000 року та у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №234/3341/15-ц не є подібними з правовідносинами у справі, що перегладається.

Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що рішення прийняті 18.08.2018 №42606639 та від 20.08.2018 №42621761 приватним нотаріусом Меньшиковою К.О. не скасовані у зв`язку з тим, що приймались в результаті вчинення нотаріальних дій щодо державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва на підставі договорів дарування, щодо яких відсутні відомості стосовно визнання їх недійсними в судовому порядку, або щодо скасування нотаріальних дій (п.16). Вказує, що речові права ОСОБА_1 не порушено.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Колегією був порушений строк розгляду скарги та наголошує на тому, що до Міністерства юстиції України надійшли три скарги Криворізької міської ради від 12.05.2020 та для проведення перевірки цих скарг треба було провести ряд заходів та витребування додаткових документів та їх перевірок, а тому вважає, що строк розгляду вказаних скарг на Колегії Міністерства юстиції України не порушений, а пропущений строк був з поважної причини. Вказує, що саме по собі порушення строку розгляду скарги не впливає на результат такого розгляду, який би був аналогічним і при розгляді скарги у встановлені строки. Зазначає, що формальне порушення процедур не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Наголошує на тому, що Колегією було встановлено порушення майнових прав відповідача, а саме територіальної громади в особі Криворізької міської ради, через реєстраційні дії державного реєстратора Колесник І.М., без погодження відповідача, а тому Колегія Міністерства юстиції України з результату розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції на законних підставах з додержанням правових норм винесла правомірний Висновок за результатами розгляду скарги №24.

Скаржник звертає увагу на те, що суду першої інстанції суду було надано докази, а саме витяг з протоколу №38 засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг від 01.03.2021, яким підтверджено, що у проведенні засідання Комісії брали участь адвокат Лісовий Д.О. та третя особа ОСОБА_2 , на що суд не звернув уваги. Вказує, що суд умисно не взяв до уваги той факт, що позивач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_2 зареєстровані та явно проживають за однією адресою: АДРЕСА_3 , який був обізнаний та був присутнім на засіданні Колегії та явно умисно не повідомив та не взяв з собою на засідання свого батька ОСОБА_1 .

Також посилається, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу є неспівмірною до обсягу і складності підготовлених адвокатом процесуальних документів, розмір гонорару, визначений стороною позивача, є завищеним щодо іншої сторони спору, тому вважає, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано прийняв рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача та третьої особи на стороні позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просить апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення як необгрунтовану, задовольнивши апеляційну скаргу позивача.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 на стороні позивача, посилаючись на незаконність судового рішення в частині відмови у стягненні на його користь витрат на професійну правничу допомогу просить скасувати у цій частині рішення суду, ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 доларів США.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 в якості третьої особи на стороні позивача має право на відшкодування витрат на правничу допомогу та ним до суду були надані належні та допустимі докази таких судових витрат (Договір, Додаткова угода, акти, ордер, процесуальні документи), які жодним чином не були спростовані відповідачем. Понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними, доведеними та підлягають відшкодуванню у повному обсязі та розмірі, тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення цих вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи Штефана В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, заперечуючи проти задоволення апеляційний скарг відповідача Криворізької мсіької ради та третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими, представників відповідача Криворізької міської ради Скляр Н.М. та третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України Стельмаха І.В., які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги відповідача Криворізької міської ради та третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України, як законні та обгрунтовані, та просили залишити без задоволення апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., та третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., та третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають, апеляційні скарги відповідача Криворізької міської ради та третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що, на підставі договору дарування від 20.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1208, позивач набув у приватну власність незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, а саме: незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%. яке складається з: будівлі сторожки літ.А, загальною площею 7,3 кв.м; поз. № 1 - огорожа.

20.08.2018 року, на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Меньшикової К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621761 від 20.08.2018 року.

У травні 2020 року, через секретаря Криворізької міської ради Маляренка С.В., до Міністерства юстиції України було подано скаргу від 12.05.2020 року на рішення державного реєстратора Колесник І.М. та приватного нотаріуса Меньшикової К.О.

01.03.2021 року Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції складено висновок, яким рекомендовано скасувати рішення від 17.08.2018 року за № 42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. В іншій частині вимог Криворізької міської ради відмовити.

24.03.2021 року Міністерством юстиції України на підставі висновку Комісії видано наказ № 1091/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги», на підставі якого скасовано рішення від 17.08.2018 року № 42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М., виконання п. 2 Наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанії, погодившись з доводами позивача щодо того, що спірний наказ №1091/5 від 24.03.2021 року прийнятий з порушенням вимог Порядку та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме незапрошення заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, а також позивача, для розгляду скарги, неповідомлення їх належним чином про дату і час розгляду скарги, не надання позивачу копії скарги та доданих до неї документів, для надання можливості подати письмові пояснення по суті скарги. Також суд дійшов висновку, що розгляд скарги відбувся із порушенням строків, передбачених п. 14 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції. При цьому виснував, що порушення строку розгляду скарги Коллегією також може у сукупності оцінюватися, як підстава для скасування наказу Міністерства юстиції за розглядом скарг у сфері державної реєстрації. Окрім того, суд встановив, що на момент розгляду Колеггією Міністерства юстиції України скарги відповідача були наявні судові спори щодо земельної ділянки, що виключає можливість розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав і заявник скарги Криворізька міська рада були обізнані з приводу розгляду справ у господарському суді. Тому суд погодився з доводами позивача та дійшов висновку, що позивачем доведено порушення встановленого Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції та статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при розгляді скарги Криворізької міської ради, що є підставою для задоволення позову.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, вважав встановленим та доведеним розмір витрат позивача в сумі 86 788 грн. Натомість, з урахуванням заяви відповідача Криворізької міської ради та третьої особи Міністерства юстиції України про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку щодо часткового стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000 гривень.

Щодо вимог третьої особи ОСОБА_2 про видшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення у зв`язку з недоведеністю.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Пред`являючи позов, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1091/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги», яким скаргу Криворізької міської ради від 12.05.2020 року № 24 задоволено частково, скасовано рішення від 17.08.2018 року №42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М.

Відповідно до частин першої, дев`ятої, десятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в адміністративній справі № 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії зазначено, що «публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою ОСОБА_1 з наказом Мін`юсту від 15 березня 2017 року № 1543/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в справі №910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) вказано, що:

«9.7. За загальним правилом, захист порушених прав особи здійснюється у судовому порядку.

9.8. Крім судового розгляду справи, оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Мін`юсту є додатковим механізмом захисту речових прав на нерухоме майно. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав, однак не може підміняти собою судовий розгляд.

9.9. Мін`юст у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно.

9.10. Тобто Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

9.11. Натомість вирішення спору про право (і забезпечення тим самим юридичної визначеності у правовідносинах між сторонами такого спору) належить до компетенції суду. Розглядаючи спори, пов`язані з реєстрацією речових прав на нерухоме майно, в судовому порядку, держава захищає порушене право та забезпечує правову визначеність [див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21 (пункти 76-82) та від 24.04.2024 у справі № 752/30324/21 (підпункти 6.18-6.21)].

Так, вирішуючи спір про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, суд насамперед повинен установити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов (див. пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19). Вирішення цього питання передує з`ясуванню, чи мало місце порушення, невизнання або оспорювання такого права чи інтересу, зокрема, внаслідок стверджуваних у позові порушень, допущених під час розгляду відповідної скарги та/або ухвалення наказу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) зазначено, що:

«9.24. 18.09.2019 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 810/3711/18 за позовом фізичної особи до Мін`юсту про визнання протиправним і скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, в якій, посилаючись на свої висновки у справі № 826/9341/17, вказала, зокрема, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивачки з наказом Мін`юсту. Це рішення і дії відповідача зачіпають права позивачки як власника земельної ділянки. Воно основувалося на вимогах ПП «Макарів-Агробуд» про право користування земельною ділянкою позивачки, який через претензію на користування нею, одним із проявів якої є вимоги про скасування реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки, втручається в права власника цієї землі. Мотивами і підґрунтям захисту свого права власності від описаного зазіхання слугують бажання і підстави позивачки поновити порушене насамперед її цивільне (майнове) право на земельну ділянку.

9.25. Велика Палата Верховного Суду враховує mutatis mutandis наведені висновки та вважає, що спір у цій справі виник щодо речових прав на земельні ділянки, а сторонами цього спору є, з одного боку, ТОВ «Герман-Агро» і ТОВ «Еконива», які посилаються на безпідставне скасування Наказом належних їм прав оренди та суборенди земельних ділянок, а з іншого - ТОВ «Агро-Лан», яке ініціювало вказане скасування, оскільки вважає, що право суборенди спірної землі належить йому.

9.26. Беручи до уваги, що у вказаному вище спорі вирішуватиметься юридична доля майнових прав та інтересів ТОВ «Агро-Лан», а також виходячи з правової природи спірних відносин, саме до цієї особи мають бути звернуті матеріально-правові вимоги позивачів, які здатні ефективно захистити порушені, на їх думку, права оренди та суборенди земельних ділянок, про що йтиметься в наступному розділі цієї постанови.

9.27. Натомість Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права на земельні ділянки.

9.28. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на свої висновки, викладені у пункті 8.24 постанови 05.11.2023 у справі № 910/15792/20, про те, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем у суді.

9.29. Наведений висновок є застосовним, зокрема і до правовідносин, у яких позивач звертається до Мін`юсту з позовом про відшкодування збитків, заподіяних ним через неналежне виконання обов`язків під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав. Саме така участь Мін`юсту як відповідача за вимогами про відшкодування збитків можлива в контексті висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 12.02.2020 у справі № 1840/3241/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17 та від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

9.30. Однак таких вимог у цій справі не заявлено та не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позивачів діями лише Мін`юсту, за відсутності спору про речове право з іншою особою».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року в справі № 910/2546/22 (провадження № 12-43гс24) вказано, що:

«9.49. В ухвалі про передання цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія КГС ВС вказувала на необхідність відступити від висновків КЦС ВС, викладених у постановах від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19-ц, від 03.03.2021 у справі № 707/477/20, від 31.08.2022 у справі № 592/4422/20, від 31.05.2022 у справі № 727/842/20, від 19.10.2022 у справі № 369/757/20, від 07.12.2022 у справі № 607/10025/20, від 10.05.2023 у справі № 640/9468/20, від 14.06.2023 у справі № 815/1446/18 та від 05.07.2023 у справі № 757/53069/21-ц, у яких ідеться про необхідність відмовляти в задоволенні позову про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у випадку визначення відповідачем лише Мін`юсту, та від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, про те, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі, а також для вирішення виключної правової проблеми, яка полягає в існуванні різних підходів до визначення як складу учасників, так і способів захисту у цій категорії спорів.

9.51. Однак Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав відступати від вказаних вище висновків КЦС ВС та власних висновків, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, оскільки вважає їх правильними з мотивів, викладених у попередніх розділах цієї постанови.

9.52. Натомість, для забезпечення ефективного функціонування відносин у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також єдності та передбачуваності судової практики Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах КГС ВС від 18.06.2024 у справі № 910/6143/23, від 25.06.2024 у справі № 910/3017/23, від 04.06.2024 у справі № 910/12439/22, від 16.04.2024 у справі № 910/20417/21, від 10.04.2024 у справі № 910/8568/23, від 17.04.2024 у справі № 910/2438/23, від 31.10.2023 у справі № 910/3134/22, від 17.05.2023 у справі № 910/12859/20, оскільки сформульований у них підхід, за якого в подібних спорах єдиним відповідачем може бути Мін`юст, суперечить викладеним у цій постанові висновкам з посиланням на інші висновки Великої Палати Верховного Суду, від яких вона не відступала, зокрема про склад сторін такого спору.

9.60. Позивачі правом залучити ТОВ «Агро-Лан» співвідповідачем відповідно до статті 48 ГПК України не скористались та послідовно наполягали на необхідності задоволення їх вимог самим лише Мін`юстом, з яким у них немає спору про речові права на земельні ділянки.

9.61. За усталеними висновками Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові [див. постанови від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.18) та від 18.12.2024 у справі № 907/825/22 (пункт 103)]. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача [постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 (пункт 189), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 148) та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 153)].

9.62. Оскільки Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, а також немає визначених процесуальним законом підстав для залучення ТОВ «Агро-Лан» співвідповідачем, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у позові слід відмовити з цих підстав.

9.63. З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову Велика Палата Верховного Суду не надає оцінки іншим доводам касаційних скарг позивачів (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 105 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається в апеляційному порядку позивач ОСОБА_1 , який став власником об`єкту незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки на підставі договору дарування від 20 серпня 2018 року, звернувся з позовом до міської ради про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24 березня 2021 року, яким скасовано рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17 серпня 2018 року №42591247 про первісну державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки за ОСОБА_2 ; позивач ОСОБА_1 є власником об`єкта незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки і діями Криворізької міської ради порушується право власності позивача;

суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований оскільки розгляд скарги відповідача відбувся із порушенням строків; для розгляду скарги міської ради заінтересованих осіб запрошено не було, на момент розгляду колегією Міністерства юстиції України скарги відповідача були наявні судові спори щодо нерухомого майна, тому наявні підстави для визнання рішення Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24 березня 2021 року незаконним та його скасування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Відповідно до частин першої, дев`ятої, десятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а, від 09 листопада 2021 у справі №542/1403/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1091/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги».

Міністерство юстиції України є органом державної виконавчої влади, до повноважень якого належить розгляд скарг на проведені державним реєстратором реєстраційні дії, на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мінюсті. За результатом розгляду цих скарг Мінюст у межах своїх повноважень приймає обов`язки до виконання рішення у вигляді наказів, що є нормативно-правовими актами Мінюсту, які можуть бути оскаржені до суду.

Колегія з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України є постійно діючим консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України та його територіальних управліннях, що в межах повноважень, визначених Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (зі змінами), здійснює колегіальний розгляд скарг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців і громадських формувань. За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегія формує висновок, а Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Згідно з частиною 10 статті 34 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 1128 у разі скасування судом рішення Міністерства юстиції України про задоволення скарги у сфері державної реєстрації Міністерство юстиції України не пізніше наступного робочого дня з дня надходження судового рішення також забезпечує внесення відповідних відомостей до реєстрів відповідно до закону.

При цьому колегія суддів враховує, що при вирішенні спору про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України, ухваленого за результатами розгляду скарги Криворізької міької ради на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, Криворізька міська рада не може бути єдиним відповідачем незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з нею у позивача відсутній спір про речові права.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 внаслідок того, що наказом Міністерства юстиції України №1091/5 від 24 березня 2021 року скасовано рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17 серпня 2018 року №42591247 про первісну державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки на підставі договору дарування від 20 серпня 2018 року. Тобто відсутнє суб`єктивне цивільне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого подано позов.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Верховного Суду у справі №211/2047/21, які, відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, колегія суддів враховує під час розгляду справи.

При цьому, наведені вище обставини не позбавляють позивача можливості захистити свої права, шляхом звернення до суду з позовом, правильно визначивши суб`єктний склад учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В разі відмови в задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

У зв`язку із задоволенням апеляційних скарг Криворізької міської ради та Міністерства юстиції України та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з позивача ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради та Міністерства юстиції України кожному окремо підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційних скарг у розмірі по 1 3 62,00 грн.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові на позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави

Оскільки апеляційний суд ухвалює рішення про залишення позову без задоволення, судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 та третьою особою на стороні позивача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів задовольняє апеляційні скарги відповідача Криворізької міської ради та третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України та залишає без задоволення апеляцйні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., та третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги відповідача Криворізької міської ради та третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України задовольнити.

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, та третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1091/5 від 24 березня 2021 року «Про задоволення скарги» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 362,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерство юстиції України судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 362,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: