Справа № 465/9980/24 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю. М.
Провадження № 22-ц/811/2730/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки Білика П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Іськіва Івана Зіновійовича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2025 року в складі судді Ванівського О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Лідії Миколаївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин,-

встановив:

У грудні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин.

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина, на яку претендує ОСОБА_1 , двоюрідна сестра померлої. 07.06.2024 ОСОБА_1 подала заяву до нотаріуса Дерев`янко Л.М. про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , у відповідь на яку отримала довідку від 11.06.2024 №75/01-16, про те, що після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та постійно проживала у АДРЕСА_1 , заведено спадкову справу №3/2024 від 16.02.2024.

Зазначає, що встановлення відповідного факту необхідне для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Лідії Миколаївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин задоволено.

Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Іськів І.З., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено актовий запис №1166, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

11 червня 2024 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Рожковецького І.В.

07 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Згодом, ОСОБА_1 звернулась до Франківського районного суду міста Львова з позовом про встановлення факту родинних відносин та подала ряд доказів.

Вважає, що судом не було досліджено належних доказів, які б достовірно підтверджували родинний зв`язок між позивачкою та спадкодавцем.

Стверджує, що надані позивачкою документи не є достатніми для встановлення юридичного факту двоюрідного споріднення.

Зокрема, довідки архіву, анкети та витяги з книг пам`яті не підтверджують родинного зв`язку саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як і відомості про те, що ОСОБА_6 після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 , самі по собі такі не підтверджують, що вона є рідною сестрою матері позивачки.

На думку апелянта, такі докази є неналежними та необгорнутими.

Звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 539/8/24 вказано, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи підстави позову й вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач не довів належними, допустимим і достовірними доказами своїх родинних зв`язків із спадкодавицею.

Вважає, що ОСОБА_1 жодним чином не довела родинних відносин з ОСОБА_5 .

Просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

23.09.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_8 на апеляційну скаргу, покликаючись на положення процесуального закону щодо належності, допустимості та оцінки доказів, навівши схематично наявність родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а також надані стороною позивача докази, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, в обгрунтування надали пояснення, аналогічні доводам відзиву на скаргу.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Іськів І.З. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні, однак доказів такого суду не надав.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини).

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.08.2024, ОСОБА_5 володіла 1/2 частки на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_2 .

Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для спадкування після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_5 , відтак дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, в тому числі витребовувані судом належним чином завірену копію спадкової справи №3/2024 від 16.02.2024 після смерті ОСОБА_5 та №108/05 від 03.02.2005 після смерті ОСОБА_9 , перевіривши їх на відповідність вимогам чинного законодавства України, суд дійшов висновку про необхідність встановити факт родинних відносин а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому порядку.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30 січня 2020 року викладено висновок, який зводиться до того, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

До аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №369/8687/22, провадження № 61-9805св23.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне знаення, у порядку цивільного судочинства, позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що встановлення відповідного факту (подинних відносин) необхідне для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом.

Колегія суддів виходить з того, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України, встановлено черговість спадкування за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до статті 1265 ЦК України, визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Також ЦК України передбачено спадкування за правом представлення (ст. 1266 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Таким чином, у п`яту чергу спадкують наступні родичі спадкодавця: онуки (другий ступінь споріднення); правнуки, прабаба, прадід, племінники (третій ступінь споріднення); двоюрідні брати та сестри, двоюрідні онуки; двоюрідні діди та бабки, двоюрідні брати та сестри (четвертий ступінь споріднення); двоюрідні правнуки, двоюрідні прадіди та прабабки, двоюрідні племінники, двоюрідні дядьки та тітки, троюрідні брати та сестри (п`ятий ступінь споріднення); троюрідні правнуки, троюрідні прадіди та прабабки, троюрідні племінники, троюрідні дядьки та тітки, чотириюрідні брати та сестри (шостий ступінь споріднення).

Подібні висновки висловленні у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 644/6925/19 (провадження № 61-14618св20) та від 12 липня 2021 року у справі № 449/496/18 (провадження № 61-2557св20), від 26 квітня

Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у п.7 роз`яснив, що суди вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Як роз`яснено у п. 2, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Таким чином, справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 522/15604/21 (провадження № 61-9233св24).

З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с. 10).

У відповідь на зазначену заяву позивачка отримала лист приватного нотаріуса від 11.06.2024 №75/01-16, про те, що після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та постійно проживала у АДРЕСА_1 , заведено спадкову справу №3/2024 від 16.02.2024, слідуючи копії якої заяву про прийняття спадщини подали ОСОБА_3 , як двоюрідниій брат спадкодавця, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як троюрідна сестра (а.с. 11, 86, 109, 140).

Таким чином, апелянтка ОСОБА_2 є однією із потенційних спадкоємців.

Зважаючи на факт заперечення ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог (свічденням чого є і подання апеляційної скарги), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для вирішення спору про встановлення факту родинних відносин у судовому порядку.

Так, згідно копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 15.02.2024, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років померла ОСОБА_5 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено актовий запис №1166 (а.с. 87).

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.08.2024, ОСОБА_5 була власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Зокрема, з іншої спадкової справи № 108/05 вбачається, що ОСОБА_5 , 1950 р.н. прийняла спадщину після смерті своєї маетрі ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 160).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, при цьому для спадкування такого, особа, яка вважає себе спадкоємцем, повинна представити відповідні докази права спадкування за заповітом чи законом.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис №533, батьками записані: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 12).

Згідно із довідкою з Державного архіву Львівської області від 15.04.2004, родина ОСОБА_10 , з членами родини: ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у 1945 році була переселена у м.Львові з м. Перемишля (а.с. 13).

Слідуючи довідці Державного архіву Львівської області від 05.07.2024, родина у складі голови Яріш (Яриш) Йосифа Олександровича 1909 р.н., члени родини: ОСОБА_15 1922 р.н. (дружина), ОСОБА_16 1945 р.н. (дочка), ОСОБА_17 1878 р.н. (тесть), ОСОБА_13 1890 р.н. (матері), ОСОБА_6 / ОСОБА_18 1924 р.н. (сестра), ОСОБА_19 / ОСОБА_20 1923 р.н. (сестри), переселена у м. Львів із міста Перемишль Жешівського воєводства (Польща) у зв`язку з Угодою від 09.09.1944 між УРСР та Польським Комітетом національного визволення (а.с. 14).

Із копії свідоцтва родження і хрещення, вбачається, що прізвище та ім`я матері ОСОБА_1 зазначено як « ОСОБА_21 ».

Згідно повного витягу зі свідоцтва про шлюб ОСОБА_22 та ОСОБА_21 07.10.1944 року зареєстрували шлюб у м. Перемишль.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка походить із сім`ї ОСОБА_23 , у якій у неї була ще сестра ОСОБА_6 1924 р.н.

Згідно із повним витягом зі свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_6 ОСОБА_24 , батьками якої записані: ОСОБА_12 та ОСОБА_25 .

У Ювілейній книзі Пам`яті до 100 річчя заснування Українського інституту для дівчат у Перемишлі 1895- 1995 містяться відомості про навчання ОСОБА_21 та ОСОБА_6 , а їхніми батьками зазначено: ОСОБА_26 та ОСОБА_24 (а.с. 31-34).

Згідно із записом Акта про шлюб №1216, ОСОБА_27 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 . Даний факт додатково підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 16.10.2024 (а.с. 25).

Відровідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статті 126, 133, 135 Сімейного кодексу України ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_28 , батьками якої вказано: ОСОБА_27 та ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.01.1999, ОСОБА_11 , мати позивачки, померла у віці 76 років 16.01.1999, про що зроблено актовий запис №335 (а.с. 41).

При цьому, слідуючи довідці ЦДІАУ м. Львів від 26.06.2024 № Б-224, інформацію про народження, смерть та шлюб ОСОБА_29 1924 р.н., ОСОБА_5 1950 р.н., виявити неможливо.

Згідно з частиною першоюстатті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першаст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першаст.80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

У постанові від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 (провадження № 61-5615св24) Верховний Суд зазначив, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти.

За умови, що необхідні для підтвердження відповідних відомостей свідоцтва про народження, актові записи про народження втрачені, належним і допустимим доказом у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути саме показання свідка.

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів виходить з того, що дійсно за необхідності доведення фактів, що мають юридичне значення та встановлення таких зі сторони суду, як процесуальний закон так і актуальна судова практика допускають можливість врахування усіх засобів доказування.

Те саме стосується обставин та доказів у контексті спростування заявлених вимог.

Поряд з цим, заперечуючи позовні вимоги та висновки суду першої інстанції за наслідками розгляду таких, апелянтка ОСОБА_2 не наводить будь яких доказів на підтвердження своїх доводів, при цьому самі лише твердження про недостатність, на її думку, наданих позивачкою документів для встановлення юридичного факту споріднення, висновків суду не спростовують.

Покликаючись на постанову Верховного Суду від 31.01.2025 у справі № 539/8/24 та вирваний із контексту висновок касаційного суду про те, що правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач не довів належними, допустимим і достовірними доказами своїх родинних зв`язків із спадкодавицею, апелянт залишає поза увагою сам предмет та засоби доказування у такій справі, що свідчить про нерелевантність такого покликання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Натомість, звернушись із позовними вимогами, а також подаючи відзив на подану апеляційну скаргу, сторона позивача, на переконання колегії суддів, надала достатньо доказів на підтвердження родинних зв`язків (відносин) із спадкодавицею ОСОБА_5 , яка померла приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновкому місцевого суду про наявність підстав для встановлення у судовому порядку факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по лінії родини Прокопів, у зв`язку з наданням належних доказів послідовного ступеня споріднення від баби та діда Прокопів, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та підставність позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Іськіва Івана Зіновійовича залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк