Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3120/19
Провадження № 6/332/210/25
Ухвала

Іменем України

25 грудня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

при секретарі судового засідання: Дубачовій А.А.,

за участю:

представника заявника: адвоката Косєй К.В.,

представника стягувача: адвоката Старовойтової Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, заяву ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

Встановив:

18.11.2025 ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Косєй Катерини Віталіївни, звернувся до суду із заявою про визнання судового наказ таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що 03.09.2019 Заводським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 , 10.07.1989, про стягнення із заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліментів на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.08.2019 до досягнення сином повноліття.

Дана заява мотивована тим, що на момент звернення ОСОБА_2 до cуду із заявою про видачу судового наказу син проживав разом з нею. Однак, починаючи з червня 2025 року та на час подання цієї заяви, дитина постійно проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними документами, долученими до заяви.

Відтак, на підставі статей 173, 432 ЦПК України, заявник просить суд визнати судовий наказ, виданий 03.09.2019 Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі № 332/3120/19 таким, що не підлягає виконанню.

Від стягувача, інтереси якої представляє адвокат Старовойтова Д.А., надійшли заперечення на заяву, в яких вона просить відмовити у задоволенні заяви та в обґрунтування яких зазначено, що судовий наказ був виданий компетентним судом, він є належним виконавчим документом. Крім того, з боку заявника, який є боржником, не надано доказів добровільного виконання зобов`язання, примирення між сторонами не відбувалось, підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав, наведених заявником, та згідно приписів ст. 432 ЦПК України немає.

В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі. Додатково зазначила, що дитині наразі повних 14 років і згідно норм Сімейного кодексу України вона має право добровільно вирішувати, з ким з батьків вона бажає проживати. Син виявив добровільне бажання проживати разом з батьком, а матір наразі отримує кошти на утримання дитини, однак витрачає їх на себе, адже дитина з нею фактично не проживає з червня 2025 року, у зв`язку з чим вимоги заяви є законними.

Представник стягувача заперечувала щодо задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Додатково зазначила, що дитина не постійно проживає з батьком; стороною заявника обрано невірний спосіб захисту своїх прав; до заяви не долучено жодного доказу на підтвердження належного виконання боржником своїх зобов`язань зі сплати аліментів.

Суд, заслухавши позицію представників сторін, вивчивши та дослідивши всі наявні матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 41).

03.09.2019 Заводським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 , 10.07.1989, про стягнення із заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліментів на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.08.2019 до досягнення сином повноліття (а.с. 17-18).

На виконання вищевказаного судового наказу 16.09.2019 відкрито виконавче провадження № 60074301 (а.с. 44).

Заявник підтверджує той факт, що на момент видачі судового наказу син дійсно проживав разом зі своєю матір`ю, однак, з червня 2025 року син проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями таких документів: довідки № 258 від 12.11.2025, виданої директором Плесецької гімназії Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області, що підтверджує факт навчання ОСОБА_3 в даному закладі (а.с. 45), акта обстеження № 970 від 12.11.2025, виданого Калинівською селищною радою Фастівського району Київської області, згідно якої вбачається, що заявник зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживає син ОСОБА_3 (а.с. 46), характеристики учня від 12.11.2025, виданої директором Плесецької гімназії Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області, в якій також зазначено про спільне проживання ОСОБА_3 разом з батьком за вищевказаною адресою (а.с. 47).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 431 ЦПК України).

За змістом норми ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», різновидом виконавчого документу, який підлягає примусовому виконанню в рамках виконавчого провадження державним або приватним виконавцем, є судовий наказ.

Наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд, визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачені ст. 432 ЦПК України, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, що не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, що взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, що не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Наведений правовий висновком узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.06.2021 у справі № 750/9956/17, від 03.08.2021 у справі № 814/775/20, від 09.09.2021 у справі № 824/67/20, від 03.08.2022 у справі № 756/10266/15-ц.

В ході розгляду даної справи суд дійшов до висновку, що судовий наказ від 03.09.2019 був виданий на законних підставах, з дотриманням вимог чинного цивільного законодавства.

Доказів на підтвердження факту саме постійного проживання дитини разом з батьком суду не надано. Крім того, в судовому засіданні, представник заявника наполягала на тому, що безпосередньо дитина виявила бажання проживати разом з батьком, в той же час представник стягувача заперечила цей факт, вказавши на те, що проживання сина з батьком не носить постійного характеру. Отже, з наведеного випливає, що наразі між сторонами взагалі вбачається спір щодо проживання дитини з одним з батьків та сплати аліментів на користь того з батьків, з ким дитина проживає.

Разом з цим, відсутні й докази на підтвердження належного виконання батьком своїх зобов`язань щодо сплати аліментів та/або отримання стягувачем коштів на утримання дитини, відповідно доводи представника заявника щодо того, що матір дитини отримує кошти на її утримання, однак витрачає їх на себе з урахуванням того, що дитина з нею фактично не проживає, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони не мають документального підґрунтя. Матеріали справи не містять жодного розрахунку або інших відомостей з органу виконавчої служби, щоб підтверджували або спростовували факт виконання заявником (боржником) свого обов`язку зі сплати аліментів. Сам факт відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа не підтверджує належне виконання зобов`язань з боку боржника.

Суд, враховуючи роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», дійшов до висновку, що підстави і обґрунтування, передбачені статями 173, 432 ЦПК України, боржником не доведені.

Суд роз`яснює боржникові його право на звернення до суду: із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України (ч. 8 ст. 170 ЦПК України) або позовною заявою про припинення стягнення аліментів зі стягувача.

Керуючись статтями 173, 432 ЦПК України,

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), стягувач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (ч. 1 ст. 261 ЦПК України) та може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складений 25.12.2025.

Суддя О.С. Яцун