Справа № 462/7527/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.

справа № 462/7527/25

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Залізнична районна адміністрація ЛМР,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , представника Залізничної районної адміністрації ЛМР Філіпчук Христини Юріївни,

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтував тим, що позивач є наймачем спірної квартири. Відповідач зареєстрований у цій квартирі, проте не проживає там, оскільки виїхав за межі України для постійного проживання за кордоном. Зазначає, що з моменту виїзду він у житлі не з`являється, речей його у приміщенні немає, комунальні послуги ним не оплачуються, участі в утриманні житла він не бере. Відповідач добровільно з реєстрації не знімається, будь яких домовленостей між ними щодо користування квартирою немає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформлення права власності на вказану квартиру. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 17.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, визначено строк для усунення недоліків, які в подальшому усунено.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 03.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2025 року до участі у справі залучено третю особу Залізничну районну адміністрацію ЛМР.

Позивач у судове засідання не з`явився, був належно повідомленим про час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача Брикар О.М. підтримав вимоги позовної заяви з підстав, викладених у такій. Пояснив, що згідно відомостей Державної прикордонної служби України відповідач виїхав до Польщі у лютому 2024 року, з цього часу не повертався та у спірному житлі не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за адресою його місця реєстрації, за номером телефону, зазначеному у позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади.

05.11.2025 року до суду поштою надійшла заява від ОСОБА_2 , у якій він зазначає про те, що з позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 він обізнаний, визнає такі в повному обсязі. Зазначив, що проживає в Польщі на постійній основі, отримав від представника позивача копію листа (відповідь на запит) від ДПС №19/79277-25 від 07.10.2025 року. Повідомив, що немає можливості та бажання займатися добровільно зняттям з реєстрації місця проживання, у зв`язку із цим відмовляється від добровільного зняття з реєстрації (а.с.63).

Інших заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації ЛМР у судовому засіданні вирішення позову залишила на розсуд суду. Додатково пояснила, що відповідач до Залізничної районної адміністрації із питанням про створення йому перешкод у вселенні у спірне житло не звертався, відомості про наявність спорів щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 у Залізничній районній адміністрації ЛМР відсутні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 та бабусею відповідача ОСОБА_2 . Її чоловік ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем житла за адресою АДРЕСА_1 . У цій квартирі зареєстровані свідок із чоловіком, їх син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 із дітьми ОСОБА_2 , та неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Станом на час розгляду справи у квартирі проживають свідок ОСОБА_4 із чоловіком ОСОБА_1 та неповнолітнім внуком ОСОБА_8 . Донька ОСОБА_6 із сином ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі та неповнолітньою донькою ОСОБА_7 виїхали до Польщі. Син свідка ОСОБА_5 є військовослужбовцем та у них відсутні відомості про його місце перебування.

Свідок пояснила, що перебуває у добрих відносинах із внуком ОСОБА_2 . Востаннє він був у квартирі, де він зареєстрований, у січні 2024 року, після чого виїхав в Польщу, де навчається. Свідок спілкувалася із відповідачем та він повідомив їй, що немає наміру повертатися в Україну. ОСОБА_2 не одружений. Позивач ОСОБА_1 має намір приватизувати квартиру та свідок стверджує, що відповідач знає про це та не має заперечень.

Також свідок пояснила, що речей відповідача у квартирі немає, витрат по утриманню житла, сплаті комунальних послуг він не несе.

Заслухавши вступне слово представника позивача, представника третьої особи, пояснення свідка, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії витягу з рішення від 09.11.1993 року №262, виконавчий комітет Залізничної районної ради народних депутатів вирішив визнати ОСОБА_1 , сім`я якого складається із однієї особи, наймачем квартири АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно довідки №03817 про реєстрацію місця проживання, відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 (а.с.6,18,19,23).

На підтвердження доводів позовної заяви представником позивача долучено до справи відповідь Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2021 року по 07.10.2025 року громадянином України ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) (а.с.32).

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

До членів сім`ї наймача, згідно приписів ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад шість місяців, не несе витрат, пов`язаних з утриманням майна, а відтак вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, позицію відповідача,який у своїй заяві просить позовні вимоги позивача задоволити, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 970 грн.

Керуючись ст.ст.141,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 970 (дев`ятсот сімдесят) гривень сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (місце знаходження: м.Львів, вул. Виговського, 34, ).

Повний текст рішення складено 23 грудня 2025 року.

Суддя: І.С. Мруць