справа № 489/8983/25 провадження №2/489/3982/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - ТОВ «Факторинг Партнерс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У листопаді 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1845412 від 20.10.2024 в розмірі 158965,98 грн. та понесені судові витрати, які складаються із 2422,40 грн. судового збору та 25000,00 грн. правничої допомоги.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 20.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі - ТОВ «Селфі Кредит») та відповідачем укладений кредитний договір № 1845412, згідно умов якого останній отримав в кредит 28000,00 грн. на 360 днів із сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачено договором.

21.07.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір № 21-07/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема по кредитному договору № 1845412 від 20.10.2024.

Станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідача становить 158965,98 грн., з якої 32999,99 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 81416,00 грн. за процентами, нарахованими на дату відступлення права вимоги, 28049,99 грн. заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги та складання розрахунку, 16500,00 грн. за пенею/штрафами та 0,00 грн. за комісіями, інфляційними збитками та трьома процентами річних.

Посилаючись на наведені обставини та те, що відповідачем в позасудовому порядку борг не погасив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 06.11.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Правом на дання відзиву відповідач не скористалася.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 20.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладений Договір № 1845412 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 28000,00 грн. строком на 360 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів, зі сплатою відсотків за стандартною процентною ставкою 1 % в день в день у межах строку кредитування (пункти 1.2 1.5).

Згідно пункту 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування Споживачу, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .

Кредитний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «В977».

До укладення кредитного договору відповідач ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором «К564» Паспорт споживчого кредиту, який містить зокрема основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо.

04.11.2024 сторони кредитного договору уклали додаткову угоду, згідно умов якої домовилися збільшити суму кредиту на 5000,00 грн. Через що сума кредиту (загальний розмірі) склав 33000,00 грн. Також дійшли згоди, що денна процентна ставка на момент укладення цієї додаткової угоди складе 0,99 %.

Додаткову угоду та додаток № 1 до неї, яким є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідач ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Х750».

На виконання умов договору ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши 20.10.2024 та 04.11.2024 ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_1 , кредитні кошти в сумі 28000,00 грн. та 5000,00 грн., що підтверджено повідомленнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» №№ 7, 8 від 22.07.2025.

Із розрахунку ТОВ «Селфі Кредит» вбачається, що через порушення відповідачем взятих грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 21.07.2025 утворилася заборгованість в розмірі 130915,99 грн., яка складається із 32999,99 грн. заборгованості по тілу кредиту, 81416,00 грн. за процентами та 16500, 00 грн. штрафу.

Відповідно договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025 ТОВ «Селфі Кредит» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1845412 від 20.10.2024, укладеним з ОСОБА_1 відступило ТОВ «Факторинг Партнерс».

Після набуття права вимоги та непогашенням заборгованості по кредитному договору, 17.09.2025 за вих. № 16526634 позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, в якій просив достроково до 17.10.2025 повернути кредит в повному обсязі, а саме 32999,099 грн. суми кредиту, 99895 процентів та 16500,00 грн. штрафу за невиконання зобов`язання.

Вказана вимога залишена відповідачем без виконання.

За розрахунком позивача станом на дату складання позовної заяви заборгованість відповідача становить 158965,98 грн., з якої 32999,99 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 81416,00 грн. за процентами, нарахованими на дату відступлення права вимоги, 28049,99 грн. заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги та складання розрахунку, 16500,00 грн. за пенею/штрафами та 0,00 грн. за комісіями, інфляційними збитками та трьома процентами річних.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За приписами статті 11 зазначеного Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.

Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що кредитний договір відповідачем укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора шляхом його підписання накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його номер мобільний телефону.

Отже, підписавши кредитний договір відповідач погодився на обумовлені ним умови та те, що вони йому цілком зрозумілі і своїм підписом підтвердив та закріпив те, що діяв свідомо та був вільний у виборі контрагента та умов договору.

Позивачем, який є новим кредитором, доведено надання відповідачу кредиту в сумі 33000,00грн., на погашення якого ним було здійснено 18.11.2024 лише один платіж в сумі 7280,01 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості первісного кредитора.

Отже позивачем доведено належними і допустимим доказами укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, надання останньому кредиту в розмірі обумовленому кредитним договором, та невиконання позичальником взятих грошових зобов`язань, а тому вимоги про стягнення 32999,99 грн. заборгованості по кредиту та 109465,99 грн. процентів, які розраховані з урахування зміненого позивачем строку кредитування (розрахунок з 20.10.2024 по 17.10.2025, згідно вимоги про дострокове погашення заборгованості), які нічим не спростовані, є правомірними та підлягають задоволенню.

При вирішенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 16500,00 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України и передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції.

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», цей пункт було змінено.

Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Датою набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24.12.2023.

Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23.01.2024 (24.12.2023 + 30 днів).

У даній справі встановлено, що кредитний договір укладено 20.10.2024. Тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому до відповідача не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.

При цьому, варто зазначити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування».

Таким чином, враховуючи наведе правове регулювання та встановлені обставини, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволенню в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 158965,98 грн.

У зв`язку задоволенням позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн., суд враховує складність справи, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви та збирання доказів, а також критерії розумності і співмірності.

При цьому, суд враховує висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, суд зважає на те, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих доказів є невеликим, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного провадження, а тому з урахуванням критеріїв розумності і співмірності достатнім розміром відшкодувння витрат на правничу допомогу буде 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 1845412 від 20.10.2024 в загальному розмірі 158965,98 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 98 коп.), а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс, , місцезнаходження: м. Київ. Вул. Гедройця Єжи,6,офіс 521;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , о місце реєстрації: АДРЕСА_1

Повний текст судового рішення складено 26.12.2025.

Суддя І.В.Коваленко