Справа № 349/1117/25
Провадження № 22-ц/4808/1666/25
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року, ухвалене суддею Рибієм М.Г. в м. Рогатин, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 21 069,02 грн боргу за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 12.02.2021 уклала з ТОВ «Мілоан» кредитний договір №100273793, відповідно до якого отримала в кредит 5 000,00 грн. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, його сторони вчинили дії, визначені статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач підписав договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

В подальшому на підставі договору факторингу позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набув право вимоги до ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгувала 21 069,02 грн, з них: 4 062,00 грн за кредитом, 17007,02 грн за процентами.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вищевказану суму заборгованості за кредитним договором, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Заочним рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 6 312,00 грн боргу за кредитним договором.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 725,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 1 198,40 грн.

Рішення мотивовано тим, що суд встановив обставину неповернення 4 062,00 грн кредиту (тіла кредиту), а щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом вважав, що така підлягає частковому задоволенню, оскільки не підлягають стягненню проценти за користування кредитами, нараховані поза межами строку кредитування, тому дійшов висновку, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування (15 днів) в розмірі 2 250,00 грн (5 000,00 грн х 3 % х 15 днів = 2 250,00 грн). Отже, місцевий суд стягнув з відповідача на користь позивача 6 312,00 грн боргу за кредитним договором, зокрема, 4 062,00 грн кредиту та 2 250,00 грн процентів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подав апеляційну скаргу.

Зокрема, зазначає, що відповідач підписала кредитний договір, тому вона була ознайомлена із строком кредитування, розміром процентних ставок та умовами кредитування та передбачала наслідки укладеного договору. Тому застосування статті 212 ЦК України є недоречним, необґрунтованим та таким, що не відповідає змісту правовідносин.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Сума заборгованості відповідача становить 21069,02 грн відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 р., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4062 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 17007,02 грн. Стверджує, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до умов кредитного договору, а саме: пунктів 1.1, 1.2., 1.3., 1.4., 1.5., 1.5.2., 1.6., 1.7, 2.3.1.2.

Так як ОСОБА_1 продовжила користуватись кредитними коштами після строку визначеного в п.1.3. Кредитного договору, до неї було застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах, передбачену п. 2.3.1.2. Кредитного договору, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів. Отже, вказує, що загальна сума заборгованості за Договором про споживчий кредит №100273793 від 12.02.2021 року складає 21069,02 грн.

Вказані умови чітко прописані у кредитному договорі, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором були передані позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 р. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.

Зокрема, до такого ж висновку (про можливість стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі щодо процентів за пролонгацію на стандартних (базових) умовах), дійшла і колегія судів у постанові Дніпровського апеляційного суду у справі №204/5909/24 від 04 березня 2025 року. Також звертає увагу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у цивільній справі № 346/3859/25, в якій колегія суддів дійшла до аналогічного висновку та задовольнила позовні вимоги ТОВ «ФК Кредит-Капітал».

Таким чином, вважає, що відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту та прострочену заборгованість за сумою відсотків.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю; стягнути на свою користь з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 3633,60 грн.

Позиція інших учасників справи

Відповідач не скористалася своїм право подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 12.02.2021 ОСОБА_1 уклала в електронній формі кредитний договір договір про споживчий кредит № 100273793 з ТОВ «Мілоан» шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується паперовою копією цього договору (а.с.5-12).

Згідно з умовами цього договору розмір кредиту 5 000,00 грн, кредит було надано строком на 15 днів, розмір процентної ставки 3 % в день.

Обставина надання Білінській Г.І. кредитних коштів підтверджується копією платіжного доручення ТОВ «Мілоан» від 12.02.2021 про перерахування 5 000,00 грн ОСОБА_1 (а.с.19).

Ідентифікація ОСОБА_1 на веб-сайті кредитора здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням її особистих даних, а саме: номера паспорта НОМЕР_1 , реєстраційного номера облікової картки платника податків НОМЕР_2 , фінансового номера телефону НОМЕР_3 , адреси електронної пошти, місця проживання, номера платіжного засобу, на який необхідно перерахувати кошти: 4731-21хх-хххх-2687.

Пропозиція на укладення кредитного договору (оферта) прийнята (акцептована) відповідачкою, договір підписаний одноразовим ідентифікатором V20142.

Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, відповідачем не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження ОСОБА_1 остання не могла отримати кредитні кошти.

Копією договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан», витягом з реєстру боржників до нього, копією платіжної інструкції про проведення оплати за договором, підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.23-40).

Позивач надав копію виписки з особового рахунка за кредитним договором, згідно якої ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого має заборгованість 21 069,02 грн, з яких: 4 062,00 грн за кредитом, 17007,02 грн за процентами.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За умовами п. 1.3., 1.4 кредитного договору договору про споживчий кредит №100273793 від 12.02.2021 року сторони погодили строк кредитування 15 днів з 12.02.2021 року, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 27.02.2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом складають 2250 грн, які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Звертаючись із позовом у цій справі, позивач ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просив стягнути нараховані проценти за період з 12.02.2021 року по 28.05.2021 року, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с.20-21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Пунктом 2.3.1.1. кредитного договору договору про споживчий кредит №100273793 від 12.02.2021 року передбачено пролонгацію на пільгових умовах та відповідно до якого позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування 3, 7, 15 днів та максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту (у відсотках від поточного залишку кредиту) 3.00, 5.00, 10.00 відповідно.

Розділом 6 Правил надання фінансових кредитів передбачено умови пролонгації кредитного договору, а саме за кредитами PDL позичальник має право продовжити строк кредитування, далі пролонгація, на стандартних (базових) або пільгових умовах. 6.10.1.

Пролонгація на пільгових умовах. 6.10.1.1. Пролонгація на пільгових умовах на певну кількість днів можлива, якщо інформація про можливість та умови пролонгації доступна позичальнику на сайті Товариства або в програмно-технічних комплексах самообслуговування учасників платіжних систем чи інших осіб з якими Товариство уклало відповідні угоди. Товариство розміщує інформацію про можливість пролонгації на пільгових умовах виходячи з положень внутрішніх документів та клієнтської історії позичальника в Товаристві. Відсутність розміщеної Товариством інформації про можливість пролонгації означає неможливість для позичальника продовжити строк кредитування на пільгових умовах. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за відсотковою ставкою визначеною п.1.5.2 індивідуальної частини Договору.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що ОСОБА_1 продовжила користуватись кредитними коштами після строку, визначеного в п.1.3. Кредитного договору, тому до неї було застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах, передбачену п. 2.3.1.2. Кредитного договору, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів.

Оцінюючи зазначені доводи, колегія суддів враховує таке.

У день настання платежу 27.02.2021 року кошти по кредиту відповідачкою не сплачені.

Також матеріали справи не містять доказів про виконання обома сторонами умов договору (п.п.2.3.1., 2.3.2) щодо пролонгації кредиту.

Так, позивачем не подано доказу щодо пропозиції позичальнику на продовження строку користування/повернення кредиту (оферти), направленої в такому ж порядку, як і був укладений договір, жодних доказів, що така пропозиція (якщо вона і висувалася) була акцептована відповідачкою. Тим паче, у п.2.3.1 договору зазначено, що строки продовження договору можливі лише на 3, 7 та 15 днів (таблиця у пункті 2.3.1 договору), тобто в сукупності на 25 днів.

Таким чином, обчислення заборгованості по кредиту на 28.05.2021 року виходить за межі строку договору, навіть у разі його пролонгації.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає доводи позивача щодо продовження строку договору, оскільки такі є недоведеними. Крім того, згідно наданих позивачем документів видно, що відповідачка не вчинила дій, передбачених умовами кредитного договору для його пролонгації. Зокрема, згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с.20-21) встановлено, що сплата комісії та тіла кредиту відбулася у день укладення кредитного договору, що не є діями відповідача, спрямованими на пролонгацію кредитного договору. Також сплата комісії за пролонгацію, тіла кредиту та процентів по кредиту відбулася 22.03.2021 року тобто після спливу передбачених кредитним договором строків для пролонгації, тому ці платежі не підтверджують пролонгації кредитного договору. Згідно умов кредитного договору позичальник міг пролонгувати строк кредитування, здійснивши сплату комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту протягом 15 днів, тобто до 27.02.2021 року (включно) для можливості продовження строку кредитування на 3, 7 чи 15 днів, однак цього позичальником не було зроблено.

Також позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що первісним кредитором було розміщено на сайті Товариства або в програмно-технічних комплексах самообслуговування учасників платіжних систем інформацію про можливість пролонгації на пільгових умовах або про пролонгацію кредитного договору на стандартних умовах.

Отже, кредитний договір не було пролонговано, тому проценти, нараховані ТОВ «Мілоан», за період більший ніж 15 днів, тобто з 27.02.2015 року до 28.05.2021 року нараховані безпідставно і стягненню не підлягають.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про споживчий кредит та розділ 6 Правил надання фінансових кредитів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 15 днів з 12.02.2021 року по 27.02.2021 року у розмірі 2250 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку кредитування до дня закінчення строку користування кредитними коштами не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження 14-360цс19).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2025 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл судових витрат.

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, проте у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення, а заочне рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин