Ухвала

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 521/3199/23

провадження № 61-15797ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Інвестжитло» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інвестжитло», треті особи: Державне підприємство Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс», Управління корпоративної політики Міністерства оборони України, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Інвестжитло» від 10 січня 2023 року № 1 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити її на роботі в ДП «Інвестжитло» з 10 січня 2023 року на посаді начальника Відділу матеріально-технічного забезпечення та збуту; зобов`язати ДП «Інвестжитло» внести зміни до трудової книжки у розділ «Відомості про роботу», де зазначити, що «запис № 47 про звільнення є недійсним»; стягнути з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині її поновлення на посаді начальника Відділу матеріально-технічного забезпечення та збуту ДП «Інвестжитло» та стягнення з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою судді від 15 березня 2023 року вказану справу визнав малозначною та її розгляд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 16 жовтня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасувати наказ ДП «Інвестжитло» від 10 січня 2023 року № 1 про звільнення ОСОБА_1 . Поновив ОСОБА_1 на роботі в ДП «Інвестжитло» з 10 січня 2023 року на посаді начальника Відділу матеріально-технічного забезпечення та збуту. Стягнув із ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2023 року до 16 жовтня 2024 року в розмірі 485 037,88 грн з подальшим відрахуванням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. в решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Одеський апеляційний суд постановою від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу ДП «Інвестжитло» залишив без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року - без змін.

15 грудня 2025 року ДП «Інвестжитло» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявник вказує, що справа має для нього виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки в судах першої та апеляційної інстанцій м. Одеси та м. Києва розглядалися та продовжують розглядатися справи за позовами звільнених працівників до підприємства з аналогічних підстав. Отже, маючи різні судові рішення, які ухвалювалися з посиланням на практику Верховного Суду з одних і тих же підставі звільнення, заявник вважає, що відкриття касаційного провадження у цій справі і винесення рішення матиме виняткове значення для відповідача в частині існування позиції щодо законності або, навпаки, порушення прав працівників при звільненні в умовах реорганізації.

Слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Крім того, незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Інвестжитло» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інвестжитло», треті особи: Державне підприємство Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс», Управління корпоративної політики Міністерства оборони України, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов