Справа 206/682/25
Провадження 2/206/926/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Дніпро

в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Гаркуші В.В.,

за участю секретаря судових засідань Цибань Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 (далі Відповідач, ОСОБА_2 ), про поділ спільного сумісного майна подружжя

за участю

представника позивача, адвоката Чуприни Є.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача, адвоката Домарацької М.С.

ВСТАНОВИВ:

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чуприни Є.А. до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява, в якій останній (з урахуванням уточнень) просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_1 , яка є спільним сумісним майном подружжя;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі частини середньої ринкової вартості спільного майна подружжя у загальному розмірі 330 800 грн, що складається з вартості:

- автомобіля УАЗ 3163, н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 103 785 грн;

- автомобіля Mercedes-Benz 209 D, н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 41515 грн;

- гаража № НОМЕР_3 , площею 21 кв. м., розташований в ОК «ГТ «Турист» () у розмірі 95000 грн;

- гаража № НОМЕР_4 , площею 20 кв. м., розташований в ГТ «Металіст-1» (), у розмірі 90500 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що за час сімейного життя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали наступне майно:

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , придбана на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2002, зареєстрованого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Бойченко Т. М. у реєстрі за № 7800. Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 28.02.2025, вартість цієї квартири становить 1 275 100,00 грн.

- автомобіль марки «УАЗ 3163», д/н/з НОМЕР_1 , 2006 року випуску, об`єм двигуна 2690 см. куб., VIN-код НОМЕР_5 , дата реєстрації за ОСОБА_2 21.01.2010. 01.02.2025. Вказаний автомобіль перезареєстровано на нового власника.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 28.02.2025, вартість цього автомобіля становить 207 570,00 грн.;

Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 209D», д/н/з НОМЕР_2 , 1987 року випуску, об`єм двигуна 2000 см куб., VIN-код НОМЕР_6 , дата реєстрації за ОСОБА_2 - 07.10.1999.

15.02.2025 зазначений автомобіль перезареєстровано на нового власника

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 28.02.2025, вартість цього автомобіля становить 83 030,00 грн.

Також були придбані 2 капітальні гаражі:

- гараж № НОМЕР_3 , площею 21,0 кв.м, розташований в ОК «ГТ «Турист» (код ЄДРПОУ - 25533588). Відповідно до списку головних гаражних кооперативів, відповідач не є членом кооперативу з 20.04.2024.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 17.07.2025, вартість цього гаража становить 190 000,00 грн.

- гараж № НОМЕР_4 , площею 20,0 кв.м, розташований у ГТ «Металіст-1» (код ЄДРПОУ -37731676). Членом кооперативу відповідач став з 05.04.2015.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 17.07.2025, вартість цього гаража становить 181 000,00 грн.

Крім цього, представник позивача звертає увагу на те, що відповідач умисно та приховано «продав» гараж у гаражному кооперативі «Турист», хоча був обізнаний про те, що шлюб між подружжям вже розірваний і ОСОБА_1 має намір звернутись до суду із позовом про поділ майна подружжя. При цьому цей гараж не вибув із фактичного користування відповідача, оскільки він його «продав» своєму батькові, про що зазначено у листі голови кооперативу, наданого суду (а.с. 91-94).

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що позов стороною відповідача визнається частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а за Відповідачем 2/3 зазначеної квартири, в іншій частини вважає слід позову відмовити. Свої доводи представник Відповідача обґрунтовує наступним.

Оцінку вартості спірних автомобілів було зроблено без їх фактичного огляду та значно завищено.

До того ж, автомобіль УАЗ 3163, н.з. НОМЕР_1 був відчужений у лютому 2025 року за вартістю 48000 грн, про що свідчить договір купівлі-продажу 1242/2025/5110887 від 01.02.2025, автомобіль «MERCEDES-BENZ 209D», д/н/з НОМЕР_2 був оцінений в 20000 грн, про що свідчить договір дарування 1242/2025/5148735 від 15.02.2025.

Також сторона відповідача зазначає, що автомобіль «MERCEDES-BENZ 209D», д/н/з НОМЕР_2 був придбаний Відповідачем 07.10.1999 року через 2 місяці після укладення шлюбу з Позивачем і кошти за які було придбано вказаний автомобіль були його власними та частину подарував його батько. Позивачу на той час було 19 років і вона навчалась в медичному університеті на денній формі навчання і не працювала.

Щодо автомобіля УАЗ 3163, н.з. НОМЕР_1 , він був відчужений під час шлюбу і позивачу було відомо про це, оскільки в кінці 2024 року вони дійшли згоди стосовно поділу майна і Відповідач віддав їй гроші в розмірі 400000 грн.

Проте, оскільки в кінці 2024 року в Україні відбулась кібератака, та всі реєстри перестали працювати, Відповідач не зміг провести угоди, тому машини були відчужені в лютому 2025 року після відновлення роботи реєстрів.

Таким чином, Відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього грошової компенсації частки вартості автомобілів.

Також Відповідач не погоджується зі стягненням з нього частки вартості гаражів, оскільки вказані гаражі в реєстрі нерухомого майна не зареєстровані і вони не є його власністю, а відповідно до листа голови гаражного кооперативу Відповідач не є власником, а являється тільки членом кооператива.

Представник відповідача зазначає, що оцінити гараж та продати його не можливо, оскільки це самочинозбудована споруда і жодних правовстановлюючих документів на них не має, а тому оцінка не правомірна та не може братися до уваги.

Крім того, 20.04.2024 Відповідач вийшов з членів гаражного кооперативу ОК ГТ «Турист», де розташований був гараж № НОМЕР_3 , це було ще під час шлюбу, Позивач звернулась до суду в жовтні 2024 року, а до цього часу вони не вели спільне господарство та сумісно проживали.

Щодо гаражу № НОМЕР_4 в ГТ «Металіст-1», Відповідач зазначає, що його оцінка була зроблена без огляду вказаного гаражу та жодних правовстановлюючих документів на нього не має.

Відповідач також не визнає вимог в частині визначення за Позивачем права власності на частини квартири враховуючи наступне.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного, розвитку та лікування.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного суду України № 6-2670цс16, №6037цс13, 6-2784цс15.

Відповідач зазначає, що неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу з Позивачем залишилась проживати з Відповідачем та знаходиться на його утриманні.

Крім того, після того як Відповідач та Позивач вирішили розлучитись в кінці 2024 року вони домовились, що Відповідач віддає їй грошові кошти, а вона не має претензій до спільного нажитого майна, того ж дня, Відповідач їй віддав грошові кошти в розмірі 400 000 грн, що може підтвердити спільна повнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 106-109).

Представник Позивача ОСОБА_3 у судовому засідання підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові (з урахуванням уточнень).

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили частково задовольнити позов в частині визнання права власності спірної квартири за Позивача 1/3 та Відповідачем 2/3, в іншій частині позовних вимог - відмовити з підстав викладених у відзиві. Крім того, Відповідач зазначив, що при розлученні передав дружині грошові кошти у сумі 400 тис грн з умовою, що вона не буде мати претензій до спільного майна, на що дружина погодилась. Проте розписки у останньої Відповідач не брав, бо вірив їй на слово. Однак факт передання коштів, можуть підтвердити свідки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суду показала, що вона є матір`ю Позивача, вона та її родина допомагала дочці, коли вона вчилась і коли почала працювати. Її чоловік Відповідач працював не постійно, сім`ю в повній мірі не забезпечував. Вона особисто дала дочці на квартиру спочатку 1000 доларів США, потім ще 2000 доларів США. Ця квартира купувалась під час шлюбу між Позивачем та Відповідачем. Також свідок зазначила, що допомагала з вихованням та матеріально внукам, щоб вони ні в чому собі не відмовляли та були всім забезпечені. Крім цього свідок допомагала родині Позивача та Відповідача з придбанням харчів, та готуванням їжі, придбанням меблів та техніки для дому. Деякий час Відповідач працював, але з початком війни звільнився та сидів вдома. Зараз свідок не працює, має проблеми зі здоров`ям, але все одно допомагає як може, зокрема придбала абонемент на фітнес для молодшої онуки. Їй відомо, що старша донька проживає окрема разом зі своїм чоловіком. Молодша донька проживає як з батьком, так і з матір`ю. Щодо спірних автомобілів, свідок вказала, що їй відомо, що вони придбані під час шлюбу, але Відповідач переоформив ці автомобілі на свого батька та користується ними коли йому це потрібно. Знає, що автомобіль УАЗ знаходиться в гарному технічному стані, оскільки сама бачила Відповідача за кермом цього автомобілю. Також під час шлюбу Відповідач придбав 2 гаража, щодо обставин їх придбання та відчуження їй не відомо. Щодо передачі Відповідачем грошових коштів Позивачу в рахунок поділу спільного майна, свідку нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснила, що вона є донькою Позивача та Відповідача. На момент купівлі спірної квартири вона ще не була народжена, але їй відомо, що члени сім`ї батька завжди займали керівні посади, на відмінно від сім`ї матері, а тому очевидно, що квартира придбавалась за гроші батька та його сім`ї. Щодо спірних автомобілів, вони були придбані під час шлюбу, але також за кошти батька і тільки він їх обслуговував, ремонтував. Де зараз ці автомобілі і чи продані вони, свідку не відомо. Свідок повідомила, що знає про те, що у батька було 2 гаражі, але коли саме він їх придбав, та яка їх доля зараз їй не відомо. Свідок зазначила, що її молодша сестра проживає з батьком та інколи з матір`ю, зокрема по вихідних, батько її повністю забезпечує. До розлучення батьки близько року не проживали разом. Після розлучення батько у присутності свідка передав грошові кошти матері у сумі 200 000 грн з умовою, що мати не буде претендувати в подальшому на спільну квартиру. Наразі свідок спілкується лише з батьком, з матір`ю не спілкується, що є наслідком жорстокого поводження матері у дитинстві свідка. Крім того у свідка з Позивачем був конфлікт з приводу користування квартирою, яка дісталась у спадок Позивачу. Також свідку відомо, що молодша донька, перебуваючи у матері та бабусі також постійно зазнає психологічного тиску.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що є батьком Відповідача. Спірне майно сторін на 90 відсотків куплено за його з дружиною гроші. Свідок на межі 19801990-х років працював на підземних роботах, мав заощадження близько 47 000 радянських рублів. З цих коштів свідок на одруження сина подарував йому 6500 доларів США. Після цього свідок ще давав Відповідачу 5000 доларів США в борг для розвитку бізнесу, зокрема для придбання спірного автомобіля Mercedes-Benz 209 D. З зароблених коштів Відповідач, будучи у шлюбі з Позивачем, придбав спірну квартиру. Потім в рахунок погашення боргу Відповідача перед свідком, Відповідач переоформив на останнього спірні автомобілі. Свідок зазначив, що автомобіль Mercedes-Benz 209 D має незадовільний технічний стан, а має автомобіль УАЗ 3163 має кращий технічний стан, але є проблеми з двигуном. Щодо спірних гаражів, свідку відомо, що сину один з них арендує, інший знаходиться в його користуванні, але права власності на вказані гаражі ні він, ні Відповідач не мають.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 показала, що є сусідкою сторін. Знає родину близько 15 років, їхні діти часто ходили в гості до неї. З початком війни Відповідач звільнився з роботи та сидів вдома. Знає, що у Відповідача є автомобіль Джип (УАЗ), бачила, що він ним користується, за іншу машину та гаражі не знає.

Крім цього в судовому засіданні допитана як свідок Позивач - ОСОБА_1 , що вона є завідувачкою відділення в лікарні, постійно знаходилась на підробітках. Старша дочка купила квартиру та живе окремо. Молодша донька проживає як у неї, так і Відповідача. Забезпечує доньку Позивачка, донька має проблеми зі здоров`ям, батько не цікавиться шкільним життям доньки. Відповідач переоформив автомобілі на свого батька без її згоди, вони вже не проживали разом на той час, фактично Відповідач користується автомобілем УАЗ. Гаражі купувались під час шлюбу, вони також були переоформлені на батька Відповідача без згоди Позивача.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк 5 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків (а.с. 16).

17.02.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про надання додаткового строку для усунення недоліків (а.с. 18-19).

Ухвалою суду від 21.02.2025 року судом наданострок для усунення недоліків позовної заяви до 28.02.2025 року (а.с. 23).

28.02.2025 представником позивача подано уточнену позовну заяву (а.с. 27-32).

28.02.2025 представником позивача подано клопотання про витребування доказів, яке задоволено судом (а.с. 33-34).

Ухвалою суду від 07.03.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання (а.с. 51-52).

Ухвалою суду від 28.05.2025 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 77).

24.07.2025 представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву (а.с. 91-94).

28.07.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про ознайомлення зі справою (а.с. 102).

12.08.2025 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 106-109).

12.08.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про виклик свідків, яке задоволено судом (а.с. 114).

18.08.2025 судом протокольною ухвалою постановлено повернутись до стадії підготовчого судового засідання (а.с. 117).

18.08.2025 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, яке задоволено судом (а.с. 120).

16.09.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про виклик свідка, яке задоволено судом (а.с. 147).

06.10.2025 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, яке задоволено судом (а.с. 153).

Ухвалою суду від 06.10.2025 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 163).

31.10.2025 представником позивача подано до суду клопотання про поновлення строку та виклик свідка та доручення доказів, яке задоволено судом (а.с. 181-182).

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, допитав свідків, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключні слова учасників справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 17.07.1999 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_7 (а.с. 6).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області від 25.12.2024 відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 24.12.2024:

автомобіль марки «УАЗ 3163», з номерним знаком вказаним у запиті зареєстровано за ОСОБА_2 . Дата реєстрації НОМЕР_8 ;

автомобіль марки «DAIMLER -BENZ 209»з номерним знаком, вказаним у запиті, зареєстровано за ОСОБА_2 . Дата реєстрації НОМЕР_9 (а.с. 8).

З договору купівлі-продажу квартири вбачається, що Відповідач придбав спірну квартиру ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у період шлюбу з Позивачем (а.с. 8 зі звороту - 9).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 28.02.2025 складає 1275100 грн (а.с. 39-40).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість транспортного засобу УАЗ 31363, 2006 р.в. станом на 28.02.2025 складає 207570 грн (а.с. 42).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість транспортного засобу УАЗ «MERCEDES-BENZ 209D», 1987 р.в. станом на 28.02.2025 складає 83030 грн (а.с. 43-44).

Відповідно до реєстраційних даних Обслуговуючий кооператив «Гаражне товариство «Турист», , власники фізичні особи в кількості 163 особи (а.с. 45-46).

Відповідно до реєстраційних даних Обслуговуючий кооператив «Гаражне товариство «Металлист-1», , власники фізичні особи в кількості 620 осіб (а.с. 47-48).

Відповідно до довідокОК ГТ «Турист» від 26.04.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не є членом гаражного кооперативу ОК «ГТ «Турист» з 20.04.2025 і наступним часом не має гаражів у користуванні, які розташовані на території ОК ГК «Турист». За згодою сторін гараж № НОМЕР_3 , який раніше належав ОСОБА_2 , з 20.04.2025 належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 70, 96).

Відповідач написав заяву на ім`я керівника ОК ГТ «Турист», в якій просив виключити його з гаражного кооперативу у зв`язку з переоформленням гаражу № НОМЕР_3 на ОСОБА_9 (а.с. 71).

Відповідно до заяви ОСОБА_9 на ім`я керівника ОК ГТ «Турист» від 20.04.2024, останній просив прийняти його до членів обслуговуючого кооперативу «Гаражного товариства «Турист» у зв`язку з переоформленням гаражу на нього (а.с. 72).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість цегляного капітального гаражу № НОМЕР_3 , площею 21 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , ОК «ГК «Турист» становить 190000 грн (97-98).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість залізобетонного капітального гаражу № НОМЕР_4 , площею 20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 становить 181 000 грн (а.с. 100).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.02.2025 Відповідач продав транспортний засіб УАЗ-3163, НОМЕР_1 ОСОБА_9 , вартість вказаного транспортного засобу, вказана у договорі складає 20000 грн (а.с. 110).

Відповідно до договору дарування від 15.02.2025 Відповідач подарував автомобіль Mersedes-Benz, 1987 р.в., який був оцінений 20000 грн, ОСОБА_9 (а.с. 111).

З копії квитків на поїзд та виписки по рахунку Позивача вбачається, що остання разом зі своєї неповнолітньою донькою ОСОБА_5 їздила до м. Ужгород з 04.08.2025 по 12.08.2025 та оплачувала покупки. Крім цього здійснює оплату репетитора доньки для оплати занять з математики, а також у музичній школі та танців, придбання підручників (а.с. 123-145, 156, 157).

Відповідно до довідки Садівничого товариства «Виноградник - 4» від 10.09.2025 ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства «Виноградник-4», ділянка № НОМЕР_10 передана ОСОБА_11 (а.с. 158).

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 06 лютого 2025 року, що не заперечується сторонами. З пояснень сторін та свідків вбачається, що близько за рік до офіційного розірвання шлюбу, сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживали окремо.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1- 3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень частини 1 статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними.

Відповідно до положень статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України , майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відповідно до частини 1 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, як згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Враховуючи положення ст. 60, 63, 69 СК України та ст. 368 ЦК України, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до абзацу 3 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У пункті 22, абзаці 1 пункті 24, пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Щодо визнання права власності за Позивачем на квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана 27.11.2002 року, тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Доказів того, що зазначене майно було набуте за особисті кошти одного з подружжя, у розумінні статті 57 СК України, Відповідачем суду не надано.

Посилання Відповідача та допитаних у судовому засіданні свідків на те, що кошти на придбання квартири надавались його батьками або іншими родичами, не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема договорами дарування, розписками, платіжними документами чи іншими письмовими доказами, які б свідчили про цільове надання грошових коштів саме для придбання спірної квартири та про набуття її у приватну власність Відповідача.

Самі по собі пояснення сторін і свідків щодо джерела коштів не спростовують презумпції спільності майна подружжя, встановленої статтею 60 СК України.

Суд також враховує, що Позивач у період шлюбу навчалась, працювала, брала участь у веденні спільного господарства, вихованні дітей, що відповідно до закону визнається рівнозначним внеском у набуття спільного майна.

Доводи Відповідача про необхідність відступу від принципу рівності часток у зв`язку з проживанням неповнолітньої дитини з ним суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що розмір аліментів або інше матеріальне забезпечення дитини є недостатнім для її належного утримання, як того вимагає частина друга статті 70 СК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а частки сторін у праві власності на неї є рівними по кожному.

Щодо вимог про стягнення грошової компенсації вартості автомобілів УАЗ 3163 та MERCEDES-BENZ 209D суд зазначає наступне.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 06 лютого 2025 року, що сторонами у справі не заперечується.

Як убачається з матеріалів справи, у період шлюбу сторонами було набуто транспортні засоби, зокрема автомобіль УАЗ-3163, державний номер НОМЕР_1 , та автомобіль Mercedes-Benz, 1987 року випуску, які відповідно до вимог статей 60, 61 Сімейного кодексу України є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01 лютого 2025 року Відповідач відчужив автомобіль УАЗ-3163, державний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , при цьому вартість вказаного транспортного засобу, визначена у договорі, становила 20 000 грн (а.с. 110).

Крім того, відповідно до договору дарування від 15 лютого 2025 року Відповідач подарував ОСОБА_9 автомобіль Mercedes-Benz, 1987 року випуску, який за договором оцінений у 20 000 грн, (а.с. 111).

Таким чином, відчуження автомобіля УАЗ-3163 відбулося 01 лютого 2025 року до розірвання шлюбу, а автомобіля Mercedes-Benz 209D 15 лютого 2025 року після розірвання шлюбу, проте щодо майна, набутого сторонами у період шлюбу та такого, що на момент відчуження перебувало у режимі спільної сумісної власності

Відповідно до частини першої статті 65 Сімейного кодексу України розпорядження спільним майном подружжя здійснюється за взаємною згодою подружжя. При цьому розірвання шлюбу не припиняє правового режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого у шлюбі, до моменту його поділу.

Доказів на підтвердження надання Позивачем письмової згоди на відчуження зазначених транспортних засобів суду не подано, а Відповідачем не доведено, що спірні правочини були вчинені в інтересах сім`ї чи за згодою іншого з подружжя.

Посилання Відповідача на досягнення усної домовленості про поділ майна та передачу Позивачу грошових коштів у розмірі 400 000 грн суд оцінює критично, оскільки зазначене не підтверджене належними доказами. Розписок, договорів чи інших документів, які б свідчили про досягнення між сторонами домовленості щодо поділу майна або про фактичну передачу коштів, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що пояснення свідка ОСОБА_8 в цій частині є суперечливими між собою щодо істотних обставин, зокрема щодо розміру переданих коштів (200 000 грн та 400 000 грн), не узгоджуються між собою за часом та умовами їх передачі, а також не кореспондують наявним у матеріалах справи письмовим доказам.За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені свідчення не є достатньо переконливими та послідовними для підтвердження заявлених позовних вимог і оцінюються судом у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.Суд зазначає, щосамі лише пояснення сторін та зацікавлених свідків без документального підтвердження не можуть свідчити про припинення права Позивача на спільне майно.

При цьому суд критично оцінює договори відчуження транспортних засобів, укладені між Відповідачем та його батьком, з огляду на їх укладення у період фактичного припинення сімейних відносин та наявність спору щодо поділу майна.

Вартість транспортних засобів суд визначає виходячи з дійсної ринкової вартості на час розгляду справи відповідно до звітів про незалежну оцінку, які відповідачем належним чином не спростовані.

Суд відхиляє доводи Відповідача про те, що оцінка транспортних засобів є недійсною через відсутність їх фізичного огляду, а також аргументи щодо необхідності врахування ціни, вказаної у договорах їх відчуження з огляду на таке. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи. При поділі майна подружжя суд виходить із принципу визначення вартості речей за їх дійсною ринковою ціною на момент розгляду справи. Ціна, вказана у договорі купівлі-продажу або дарування, є результатом домовленості між конкретними сторонами (в даному випадку між Відповідачем та його батьком) і не може вважатися об`єктивним показником вартості майна, оскільки вона часто є заниженою та не відображає реальну кон`юнктуру ринку.

Суд враховує, що фізичний огляд автомобілів став неможливим саме внаслідок односторонніх дій Відповідача, який без згоди Позивача здійснив відчуження транспортних засобів на користь третьої особи. Ризик неможливості огляду майна несе сторона, яка своїми діями унеможливила такий огляд. У таких випадках чинне законодавство не забороняє проводити оцінку на підставі технічних характеристик та даних про стан аналогічного майна. Покладання на Позивача обов`язку забезпечити огляд майна, яке перебуває у володінні Відповідача або його родичів, було б надмірним тягарем та порушувало б право Позивача на справедливу компенсацію.

Відповідно до засад змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Відповідач, критикуючи надані Позивачем звіти, не надав суду жодного альтернативного висновку спеціаліста, який би підтверджував іншу ринкову вартість. Також Відповідач не ініціював проведення судової експертизи для встановлення ціни автомобілів. За таких обставин у суду відсутні підстави піддавати сумніву надані Позивачем докази (звіти про оцінку), які є логічними та співмірними з середньоринковими показниками для вказаних марок авто.

Таким чином, сукупність наведених обставин відчуження майна на користь близького родича, істотне заниження вартості, відсутність доказів реального вибуття майна з фактичного володіння відповідача, а також вчинення таких дій у період фактичного припинення сімейних відносин та наявності спору між сторонами дає суду підстави дійти висновку, що зазначені правочини були спрямовані на унеможливлення реалізації Позивачем права на поділ спільного майна, а тому не можуть впливати на обсяг її майнових прав.

Щодо вимог про стягнення компенсації за гаражі № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 328, 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та його державної реєстрації. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), які б підтверджували, що спірні гаражі є зареєстрованими об`єктами нерухомого майна, які належать Відповідачу або Позивачу на праві приватної власності.

Згідно з матеріалами справи та поясненнями сторін, вказані споруди розташовані на територіях гаражних кооперативів.

Згідно зі ст. 19-1 Закону України від 10.07.2003 № 1087-IV«Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Надані Позивачем звіти про незалежну оцінку вартості гаражів не можуть бути підставою для стягнення грошової компенсації, оскільки оцінка проводилася без врахування правового статусу об`єктів (відсутність реєстрації) та не підтверджує виникнення у подружжя права власності на цілісний майновий об`єкт.

Оскільки Позивачем не доведено факт набуття подружжям права власності на вказані гаражі як на об`єкти нерухомого майна у встановленому законом порядку, вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню., а саме квартира та автомобілі, набуті у шлюбі, є об`єктами спільної сумісної власності, а тому частки сторін у них є рівними (по 1/2). Оскільки Відповідач одноособово розпорядився автомобілями, він має виплатити Позивачу грошову компенсацію її частки, виходячи з ринкової вартості майна.У задоволенні позову в частині компенсації за гаражі слід відмовити, оскільки суду не надано доказів реєстрації права власності на ці об`єкти як на нерухоме майно, що унеможливлює їх поділ у розумінні сімейного законодавства.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 9 685 грн, з яких 7 830 грн за вимоги майнового характеру щодо визнання права власності на частину квартири та стягнення грошової компенсації вартості транспортних засобів, а також 1 855 грн за вимоги щодо стягнення грошової компенсації вартості гаражів.

Судом позовні вимоги в частині визнання права власності на частину квартири та стягнення грошової компенсації вартості транспортних засобів задоволено повністю, у зв`язку з чим сплачений за ці вимоги судовий збір у розмірі 7 830 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації вартості гаражів судом відмовлено, у зв`язку з чим підстави для відшкодування судового збору в сумі 1 855 грн відсутні.

Доказів понесення витрат на проведення експертиз суду не надано, у зв`язку з чим підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )грошову компенсацію вартості частини спільного майна подружжя у розмірі 145 300 (сто сорок п`ять тисяч триста) гривень, що складається з вартості:автомобіля УАЗ 3163, державний номерний знак НОМЕР_1 ;автомобіля Mercedes-Benz 209 D, державний номерний знак НОМЕР_2 .

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_12 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 830 (сім тисяч вісімсот тридцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Гаркуша