П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року місто Київ

справа № 753/21811/24

провадження № 22-ц/824/7421/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ ФК «Фінтраст Україна»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Герасимчук Світланою Юріївною,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Шаповалова К.В.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач ТОВ ФК «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 5 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 7240134 про надання споживчого кредиту. 6 листопада 2023 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору. Згідно умов кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди, кредитор ТОВ «Авентус Україна» надав ОСОБА_1 кошти у розмірі 15 200 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , строком на 360 днів.

25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25.07/2024-Ф, згідно з умовами якого позивач набув право вимоги, зокрема, і за договором кредиту № 7240134. +Просив суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 197, 62 грн, з яких: 14672,29 грн - тіло кредиту, 25006,53 грн - нараховані проценти, 17518,80 грн - проценти нараховані позивачем за 60 календарних днів, сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року задоволені позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 7240134 від 5 листопада 2023 року в загальному розмірі 57197,62 грн., яка складається з: 14672,29 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 25006,53 грн. - заборгованість по відсотках, 17518,80 грн. - заборгованість по відсотках нарахованих позивачем за 60 календарних днів; судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правову допомогу - 5000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Герасимчук С.Ю. 28 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання кредитних коштів відповідачеві. Довідка ТОВ «Пайтек Україна», в якій міститься підтвердження нібито успішних операцій, не є належним доказом фактичного перерахування коштів відповідачеві, адже з неї не виявляється можливим встановити, які саме операції були проведені, на виконання якого саме договору здійснена оплата та кому належать банківські картки, повні номери яких в довідці відсутні, а також те, яке відношення до виконання обов`язків за договором від 5 листопада 2023 року, укладеного між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 , має ТОВ «Пайтек Україна». Така довідка не є первинним бухгалтерським документом та не може підтвердити виконання платіжної операції на користь відповідача

Також, в самому договорі відсутній повний номер банківської картки, на яку кредитор мав перерахувати грошові кошти, а також не обумовлено, в який саме спосіб та за допомогою яких саме систем мають бути перераховані кошти.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів про відступлення права вимоги за кредитним договором № 7240134 від 5 листопада 2023 року. Витяг з реєстру боржників, у якому значиться боржником ОСОБА_1 , виготовлений одноособово представником позивача, генеральним директором ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», та не місить ні електронних, ні власноручних підписів сторін договору факторингу, а відтак позбавляє можливості встановити чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказаним кредитним договором.

Зазначає, що розмір заборгованості за період з 25 липня 2024 року по 22 вересня 2024 року підлягає перерахунку, на підставі внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: з 25 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року максимального розміру денної процентної ставки повинен становити 1,5% (п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону) з 21 серпня 2024 року по 22 вересня 2024 року - 1% (ч.5 ст. 8 Закону)

В апеляційній скарзі сторона відповідача щодо нарахованих відсотків за користування кредитними коштами наводить наступний розрахунок: 14 672,29 (тіло кредиту) х 1,5% (розмір процентної ставки) х 27 (кількість днів у періоді з 25 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року) = 5942,28 гривень.

14 672,29 (тіло кредиту) х 1% (розмір процентної ставки) х 33 (кількість днів у періоді з 21 серпня 2024 року по 22 вересня 2024 року) = 4841,86 гривень.

Отже, заборгованість по відсотках нарахованих позивачем за 60 календарних днів буде становити 10 784,14 грн. а не 17 518,80 грн.

Попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції складається із судового збору у розмірі 3 633,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу - 2 500 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Крюкова М.В. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити в силі.

Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено назву ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», а тому просить здійснити заміну найменування змінити назву позивача у постанові. Також заявляє про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 5 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7240134 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток.

Згідно з пунктом 1.3 договору сума кредиту складає 10200 грн.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 360 днів. Відповідно до пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день

Згідно пункту 1.5.2 знижена процентна ставка складає 0,020% в день та застосовується, якщо споживач до 25 серпня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Згідно пункту 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (а.с. 28-37).

6 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору № 7240134, відповідно до умов якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 5000 грн та виклали пункт 1.3 договору у наступній редакції: «сума кредиту (загальний розмір) складає 15200 грн. Також цією угодою було викладено додаток № 1 до договору у новій редакції, зокрема визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка зазначена у договорі на дату його укладання становить: за стандартною ставкою за весь строк користування 29790,05% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 23206,26% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена у договорі на дату його укладання збільшиться та складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 123993,30 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 122647,06 грн. Вказана додаткова угода підписана відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора С6094 6 листопада 2023 року об 11:36:21.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором виконав та надав їй кредит в сумі 15 200 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, про що свідчить виписка ТОВ "Пайтек Україна" від 8 вересня 2024 року (а.с. 67, пункт 13), з якої вбачається, що 5 листопада 2023 року на банківську картку НОМЕР_1 , яка зазначена у п.2.1 договору кредиту, було перераховано кошти у розмірі 10 200 грн. Крім того, 6 листопада 2023 року на цю ж кредитну картку було перераховано ще 5000 грн.

25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25 липня 2022 року до договору факторингу № 25.07/24-Ф ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 39678,82 рн, з яких: 14672,29 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 25006,53 грн. - заборгованість по відсотках.

Вимоги договору ОСОБА_1 виконані в повному обсязі не були. Зокрема відповідачкою було перераховано на користь первісного кредитора 12 листопада 2023 року 2500 грн, з яких 527,71 грн на погашення тіла кредиту та 1972,29 грн на погашення відсотків., 25 листопада 2023 року - 600 грн на погашення відсотків, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов'язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилався на те, що 5 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 7240134 про надання споживчого кредиту. Також, 6 листопада 2023 року між сторонами укладено додаткову угоду до Договору № 7240134, якою збільшено суму кредиту ще на 5 000 грн. В результаті, згідно умов кредитного договору та додаткової угоди, загальна сума кредитного договору склала 15 2000 грн., строк кредиту 360 днів (до 30 жовтня 2024 року).

Факт укладення кредитного договору відповідачем не заперечується. Недійсним в судовому порядку такий не визнавався, а тому суд апеляційної інстанції вважає умови кредитного договору № 7240134 дійсними.

Одним із аргументів апеляційної скарги є посилання на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про відступлення права вимоги за кредитним договором від 5 листопада 2023 року. Сторона відповідача вважає, що реєстр боржників, який наданий ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підтвердження права вимоги не є належним доказом.

Однак, колегія суддів не може прийняти такий аргумент, як підставу для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25 липня 2022 року до договору факторингу № 25.07/24-Ф ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 39678,82 рн, з яких: 14672,29 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 25006,53 грн. - заборгованість по відсотках.

Умовами договору факторингу передбачено, що Додаток 1 -форма реєстру боржників в електронному вигляді, Додаток 2 - форма акту прийому передачі реєстру боржників в електронному вигляді є невід`ємною частиною цього договору. Договір факторингу підписаний електронними печатками та підписами ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Разом з тим слід звернути увагу, що будь - якого рішення щодо недійсності договору факторингу № 25.07/24-Ф, укладеного між «ТОВ «Авентус Україна» та позивачем, матеріали справи не містять, а тому цей договір вважається таким, що має законну юридичну силу та підтверджує право вимоги позивача на стягнення заборгованості.

Отже, витяг з реєстру боржників (додаток 1 до договору факторингу № 25.07/24-Ф) засвідчений підписом та печаткою уповноваженою особою Фактора, є належним та допустимим доказом на підтвердження права вимоги позивача до боржника, а тому в цій частині апеляційна скарга є необґрунтованою.

В апеляційній скарзі сторона відповідача посилається на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту надання кредитних коштів відповідачеві та вважає, що надана позивачем довідка ТОВ «Пайтек Україна» не є тим доказом, який підтверджує факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 , оскільки така не є первинним фінансовим документом.

Позивачем в суді першої інстанції заявлялось клопотання про витребування з АТ «Ощадбанк» інформації, яка містить банківську таємницю щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 та підтвердження факту зарахування коштів 6 листопада 2023 року у сумі 5000 грн. від первісного кредитора, проте матеріали справи не містять відомостей щодо інформації наданої на вимогу суду саме «Ощадбанком». В матеріалах справи є лист АТ КБ «Приватбанку», в якому сказано, що за реквізитами НОМЕР_1 (не повним номером рахунку) надати інформацію щодо руху коштів не є можливим. (том 1 а.с. 198).

Так дійсно, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі та у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц виснував, «що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з зазначеною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Оскільки позивач набув права вимоги за договором факторингу, ним було заявлено клопотання про витребування саме цих документів у банку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статті 12, 13 ЦПК України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у п. 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Змагальність процесу спрямована, в першу чергу, на з`ясування всіх обставини справи шляхом дослідження судом поданих доказів (пояснень) сторонами або іншими суб`єктами.

В справі яка переглядається, відповідачем жодних доказів, які б спростовували наявний в матеріалах справи кредитний договір від 5 листопада 2023 року, будь - яких виписок з його рахунку в цей та наступний день, що свідчили б про те, що вказані в кредитному договорі та додатковій угоді кошти не були зараховані на її рахунок, а також те, що номер картки вказаний позивачем не належить ОСОБА_1 , останньою суду не надано.

Натомість позивачем до позовної заяви додані документи, з аналізу яких можна встановити виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не оспорювався сам факт укладення кредитного договору, а у відзиві на позов та в апеляційній скарзі заперечує факт перерахування на її рахунок грошових коштів.

Оскільки судом оцінюються докази в їх сукупності, виходячи з обставин кожної конкретної ситуації, з урахуванням основоположних принципів верховенства права та змагальності сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором від 5 листопада 2023 року № 7240134, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

Щодо розміру основної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно умов кредитного договору та додаткової угоди, загальна сума заборгованості становить 15 2000 грн. на строк 360 днів (до 30 жовтня 2024 року).

Судом установлено та не заперечується сторонами, в період строку дії кредитного договору, ОСОБА_1 здійснила дві оплати на користь первісного кредитора: 12 листопада 2023 року на суму 2500 грн, з яких 527,71 грн на погашення тіла кредиту та 1972,29 грн на погашення відсотків., та 25 листопада 2023 року на суму 600 грн. на погашення відсотків, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості.

Наведене свідчить, що апелянт здійснювала активні дії з погашення заборгованості, що також є підтвердженням укладення 5 листопада 2023 року кредитного договору № 7240134.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25 липня 2022 року до договору факторингу № 25.07/24-Ф ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 39678,82 грн, з яких: 14672,29 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 25006,53 грн. - заборгованість по відсотках.

Щодо правомірності нарахування позивачем відсотків за 60 днів користування кредитом (з 25 липня 2024 року по 22 вересня 2024 року), колегія суддів вважає, що нарахування цих стягнень передбачені умовами договору та здійснені в межах дії кредитного договору (з 5 листопада 2023 року по 30 жовтня 2024 року). Відповідно, сума заборгованості з урахуванням сплаченої частини складає 14672,29 грн * 1,99 % (стандартна процентна ставка) = 291,98 грн. в день *60 календарних днів = 17518,8 грн. Наведений апелянтом контррозрахунок не відповідає умовам договору.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 57 197, 62 грн, з яких: 14672,29 грн - тіло кредиту, 25006,53 грн - нараховані проценти первісним кредитором, 17518,80 грн - проценти нараховані позивачем за 60 календарних днів.

Згідно умов договору, загальна вартість кредиту із застосування зниженої процентної ставки (що мала місце, оскільки відповідачем здійснено платіж до 5 грудня 2023 року та в розрахунку заборгованості первісним кредитором застосовано) складає 82359,39 грн..

Оскільки суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено матеріали справи, вірно встановлені обставини та висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з такими.

Крім того, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Апеляційна скарга в цій частині висновків суду першої інстанції доводів не містить.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Герасимчук Світланою Юріївною,залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус