КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року місто Київ.

Справа № 755/22024/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15116/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хоруженко Вадим Анатолійович, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року (ухвалено у складі судді Хромової О.О., дата складення повного тексту рішення - 07 липня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшина Олена Валеріївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Киїської міської ради, третя особа - державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшина О.В., у якому просила визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем після смерті батька. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_1 пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, про що видано відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

ОСОБА_1 не звернулася у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки перебувала у стані, що виключав можливість реалізації її прав через важкий стан здоров`я. У зв`язку із перенесеним інсультом батько позивача мав інвалідність та особливі потреби, не мав змоги самостійно рухатися близько 15 років, до дня смерті, не здатний до самообслуговування. Був обмежений у здатності рухатися, порушення пам`яті та мови. Після довготривалого догляду за батьком стан здоров`я позивачки погіршився, що призвело до тривалої хвороби та пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. 09 листопада 2023 року у зв`язку із швидкою втомлюваністю, зниженням обсягу пам`яті, порушеннями сну, складністю концентрації уваги, початком симптоматики панічних атак, позивачка здійснила виклик екстреної медичної допомоги. Спеціалістами призначено препарати першої допомоги та рекомендовано екг-контроль та подальше звернення до профільних спеціалістів. Для визначення діагнозу та призначення відповідного лікування позивачка звернулася до сімейного лікаря, пройшла обстеження, однак її стан погіршився, в тому числі з урахуванням психологічно напруженої ситуації в Україні, рекомендовано термінову госпіталізацію. Тому з 30 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні, їй встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба серця 2 ступеня зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка, також діагностовано патологію вестибулярного апарату та порушення його функцій, астеноневротичний синдром з втратою свідомості (виникає при виснаженні нервової системи та емоційній втомі, дратівливістю та нервовою збудливістю з апатією), остеохондроз шийного відділу хребта та правобічний вузловий зоб 1 ступеня. Призначено довготривале лікування, рекомендовано нагляд та спостереження сімейного лікаря, кардіолога, вертебролога, нейрохірурга та ендокринолога. Однак, через місяць після проходження лікування в лікарні самопочуття знову погіршилося, відбулося загострення хвороби, піднявся тиск. 29 січня 2024 року та 06 лютого 2024 року позивачка отримала консультацію кардіолога та нову схему лікування. Паралельно пройшла обстеження у ендокринолога, невропатолога та вертебролога. Складність запису через нову медичну систему до профільних спеціалістів спричинила довго тривалість процесу запису на прийом. Майже весь період до моменту звернення до нотаріуса позивач не могла самостійно пересуватися, відвідувати органи нотаріату та інші установи. Крім того, хвороба вимагала постійного лікування та реабілітації, що значно обмежило можливість здійснення будь-яких юридичних дій. Проблема зі здоров`ям залишається актуальною, після часткової стабілізації свого стану на початку жовтня 2024 року позивач змогла продовжити вирішення питань, пов`язаних із прийняттям спадщини.

Оскільки перелічені обставини створили істотні труднощі для позивача, ОСОБА_1 просила вважати їх поважними причинами для пропущення строку. З огляду на нестабільність стану її здоров`я, враховуючи низку інших обставин у країні, які також створюють перешкоди як нормальному функціонуванню органів нотаріату, так і можливостям позивача для звернення до таких органів, достатнім додатковим строком для звернення із заявою про прийняття спадщини вважає строк, що становить три місяці. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшина О.В., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хоруженко В.А., 30 липня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про відсутність перешкод у реалізації свого права позивачкою на вчасне звернення до будь-якого нотаріуса у період, який не охоплений стаціонарним лікуванням.

Апелянт просить прийняти до розгляду довідку № 1794-02-14 від 30 липня 2025 року, видану Сьомою Київською державною нотаріальною конторою про те, що позивачка є єдиною спадкоємицею, яка звернулася за прийняттям спадщини, інші особи, які прийняли спадщину відсутні. Неподання цієї довідки суду першої інстанції обумовлено тим, що вона видана лише 30 липня 2025 року, водночас Сьома Київська державна нотаріальна контора була залучена до розгляду даної справи, проте не брала участі у судових засіданнях. Крім того, доведення факту відсутності інших претендентів на спадщину не було предметом доказування у даній справі, оскільки для надання додаткового строку на прийняття спадщини закон вимагає довести саме поважність причин пропуску строку для її прийняття. Подання цієї довідки наразі обумовлено тим, що обґрунтовуючи відмову у позові, суд першої інстанції керувався припущеннями про ймовірну наявність інших спадкоємців, що прийняли спадщину, при цьому поставив під сумнів добросовісність позивачки зазначивши, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, викладеним у позові та сукупності доказів, наданих позивачкою внаслідок чого прийшов до помилкових висновків про те, що позивач не була позбавлена можливості в інший час (окрім періоду звернень до медичних установ та стаціонарного лікування) протягом зазначеного шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи.

В судове засідання, призначене на 16 грудня 2025 року в режимі відеоконференцзв'язку з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Хоруженко В.А., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити на підставі доводів, викладених у ній.

В судове засідання 16 грудня 2025 року представник Київської міської рада та Сьомої Київської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса Паньшиної О.В. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши адвоката Хоруженка В.А., перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть від 21 вересня 2023 року серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 53 років, про що 21 вересня 2023 року складено відповідний актовий запис № 1907.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Колодій Г.М., зареєстровано в реєстрі за № 2-3001, встановлено, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її син - ОСОБА_2 .. Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 .

Вказане свідоцтво про право на спадщину містить реєстраційний напис від 10 січня 2007 року № 6666 про реєстрацію в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

З постанови державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиної О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 жовтня 2024 року № 215502-31, встановлено, що розглянувши документи, що знаходяться в спадковій справі № 462/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та документи, подані ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , нотаріусом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори вже після спливу терміну, пропустивши тим самим строк для прийняття спадщини, та доказів постійного проживання разом з померлим на час смерті не надала. Тому, нотаріусом постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

При вирішенні питання щодо поважності пропуску строку на прийняття спадщини суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які б давали підстави для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк. Суд зауважив, що докази на підтвердження того, що діагностовані захворювання, з урахуванням зазначеного у медичній документації ступеню їх тяжкості, та проходження лікування, об`єктивно перешкоджало ОСОБА_1 звернутися до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, в матеріалах справи відсутні. Позивачка не була позбавлена можливості в інший час (окрім періоду звернень до медичних установ та стаціонарного лікування) протягом зазначеного шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст.1217, 1218 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1258 ЦК України визначає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та єдиною спадкоємицею, інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка №1794/02-14 від 30 липня 2025 року.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі справи вбачається та підтверджується доказами, що позивачка тривалий час хворіла, зокрема, в матеріалах справи міститься копія довідки КНП «Центр ЕМД та МК» (відділення ЕМ(ш)Д № 11) від 09 листопада 2023 року про виклик до пацієнта ОСОБА_1 з інформацією про обстеження та про надані рекомендації;згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 4255, складеної КНП «Київська міська клінічна лікарня № 11» ВО Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_1 , 30 вересня 1989 року, знаходилася на стаціонарному лікуванні з 30 листопада 2023 року по 23 листопада 2023 року. Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, ризик 2 (незначний), серцева недостатність 0 стадії зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка, дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ступеня з вестібулопатією, астеноневротичний синдром з стратою свідомості в анамнезі, остеохондроз шийного відділу хребта, правобічний вузловий зоб І ступеню. Рекомендовано спостереження сімейного лікаря, кардіолога за місцем проживання, нагляд вертебролога, нейрохірурга, ендокринолога, дієта та призначено медикаментозну терапію; 29 січня 2024 року та 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 , 30 вересня 1989 року, повторно отримала консультації кардіолога у КНП «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району міста Києва», про що свідчать консультаційні висновки профільних спеціалістів від 29 січня 2024 року та від 06 лютого 2024 року. В матеріалах справи також наявні записи ОСОБА_1 до лікаря і в березні та квітні 2024 року.

Отже, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку щодо фактичних обставин справи, та приймаючи до уваги правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме через тривалу реабілітацію та хворобу, що підтверджено медичними довідками та іншими матеріалами справи.

З наданої медичної документації встановлено, що після виписки з стаціонару стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво не покращився і вона змушена була в подальшому займатись своїм здоров`ям, проходити додаткові обстеження та отримувати нові призначення лікарів.

Суд виходить з того, що в даній конкретній справі , заявниця надала перевагу відновленню свого здоров`я, погіршення якого прослідкувується на протязі всього строку, визначеного для прийняття спадщини. Слід зазначити, що конкретно хвороби заявниці були пов`язані з порушенням вистибулярного апарату, що доводить реальні перешкоди в здійсненні дій пов`язаних зі зверненням до нотаріуса.

Суд також вважає за доцільне, вирішуючи питання встановлення додаткового строку заявниці, застосувати також загальні засади цивліьного судочинства розумності та справедливості, та з огляду на відсутність інших спадкоємців, та не тривалий час на який був пропущений строк, не позбавляти заявницю права, отримати у спадщину майно після смерті свого батька, лише через те, що вона надала перевагу лікуванню, та відновлення свого здоров`я, а не вирішенню юридичного питання прийняття спадщини. При цьому, в разі відмови встановити додатковий строк, спадкове майно відійде державі.

Вилучення майна в такий спосіб, через не поновлення строку, за обставин встановлених в даній справі на переконання суду не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства, та за наслідком розгляду даної справи призводить до надмірного втручання в мирне володіння майном, що є порушенням Стаття 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вищенаведених обставин, колегія суддів робить висновок, що позовні вимоги є обгрунтованими, а заявниці на підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України має бути встановлений тримісячний додатковий строк для прийняття спадщини, який з урахуванням воєнного стану в Україні буде достатнім для вчинення процесуальних дій заявником.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, оцінюючи надані заявником докази, надмірно формально підійшов до їх оцінки та не проаналізував стан здоров`я заявниці, навіть тоді коли остання не перебувала на стаціонарному лікуванні,та на переконання апеляційного суду безпідставно не визнав хворобу заявника поважною причиною для пропуску строку, внаслідок чого зробив висновки, які не відповідають встнаовленим обставинам та вимогам Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хоруженко Вадим Анатолійович - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшина Олена Валеріївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова