КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 362/1520/24

провадження № 22-ц/824/20382/2025

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Янчука Анатолія Анатолійовича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року в складі судді Ковбеля М.М.,

встановив:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04.03.2024, довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04.03.2024, довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 1 211,20 грн.

21.10.2024 представник ОСОБА_3 - адвокат Янчук А.А. на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що 21.05.2024 було ухвалено оскаржуване заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року. Про існування вказаного рішення ОСОБА_3 довідався 12.08.2024, коли його рахунки у банку заарештовані в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, а суть рішення останній дізнався тільки 25.08.2024, коли його представник ознайомився з матеріалами справи.

Оскільки вказане рішення суду першої інстанції було прийнято з особливостями, передбаченими Главою 11 ЦПК України, відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Через двояке тлумачення судом першої інстанції ОСОБА_3 не використав належний порядок апеляційного оскарження, а саме не звернувся відразу до суду апеляційної інстанції, як про це роз`яснено в резолютивній частині рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Янчука А.А. на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року у вказаній справі, скаргу повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року скасовано, справу передано для розгляду до апеляційного суду.

12.12.2025 матеріали справи надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04.03.2024, довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 04.03.2024, довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Вирішено питання про судовий збір.

Суд першої інстанції у своєму рішенні від 21 травня 2024 року зазначив, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В резолютивній частині судового рішення від 21 травня 2024 року суд вказав загальний строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження передбачені статтями 354, 355 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Рішень щодо проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд першої інстанції у справі № 362/1520/24 не приймав, ухвалу про заочний розгляд справи не постановляв.

Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, ухвалення заочного рішення неможливе, оскільки судове засідання не проводиться.

Сама по собі вказівка в рішенні суду від 21 травня 2024 року про те, що суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог статей 280-281 ЦПК України, за умови проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за відсутності ухвали про заочний розгляд справи, не дає підстав вважати таке рішення суду заочним.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2025 року у справі № 362/1520/24.

Так, ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» (Bellet v. France)); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії» (Stagno v. Belgium)).

Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справа «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Враховуючи те, що у разі розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, ухвалення заочного рішення не передбачено, а ОСОБА_3 , виконуючи вимоги рішення суду першої інстанції, подав заяву про перегляд заочного рішення, отримавши ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2024 року про залишення вказаної заяви без розгляду, подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 листопада 2025 року у справі № 362/1520/24, апеляційний суд приходить до висновку про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України перевірено, перешкод для відкриття апеляційного провадження не встановлено.

Керуючись ст. 356, 359 ЦПК України, суд

ухвалив:

Поновити представнику ОСОБА_3 - адвокату Янчуку Анатолію Анатолійовичу строк на апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року.

Відкрити апеляційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Янчука Анатолія Анатолійовича на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2024 року.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслати учасникам справи і встановити їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 4 ст. 360 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т.І. Ящук