Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1182/25
Провадження № 2/499/766/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Врона Андрій Валентинович до Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просив суд встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №054617, виданий Северинівською сільською Радою народних депутатів 20.03.2001 року на земельну ділянку площею 6.53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане РЕВ 10-го МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 24.04.2008 року на автомобіль марки ЗАЗ ТF699Р, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , на ім`я « ОСОБА_2 », який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на автомобіль марки ЗАЗ ТF699Р, реєстраційний номер - НОМЕР_2 ; на земельну ділянку площею 6.5264 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером №:01:001:0086, що розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, Северинівська сільська рада (за межами населених пунктів); на земельну ділянку площею 7.1409 га (у тому числі за земельними угіддями: 7.1409 га - рілля), кадастровий номер -:01:003:0426, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, Северинівська сільська рада та на земельну ділянку площею 7.1409 га з кадастровим номером - :01:003:0602 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, Северинівська сільська рада.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на ту обставину, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тобто позивачем було укладено шлюб 27.11.1982 року, вказане свідоцтво видане на російській мові. Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у всіх вказаних документах прізвище чоловіка позивача зазначено як « ОСОБА_3 ». Разом з тим, згідно паспорту прізвище позивача було вказано ОСОБА_4 .

Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про укладення шлюбу в актовому записі про шлюб вказано чоловік - ОСОБА_2 , та дружина - ОСОБА_1 . У свідоцтві про смерть спадкодавця серії НОМЕР_3 , яке видане Іванівським відділом ДРАЦС у Берегівському районі Одеської області 11.12.2024 року, значиться спадкодавець також ОСОБА_2 . Проте відповідно вашого паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Іванівським РВ УМВС України в Одеській області 09.12.2004 року, можливо встановити особу ОСОБА_1 , що не відповідає даним актового запису реєстрації шлюбу.

Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №054617, виданий Северинівською сільською Радою народних депутатів 20.03.2001 року на земельну ділянку площею 6.53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане РЕВ 10-го МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 24.04.2008 року на автомобіль марки ЗАЗ ТF699Р, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , на ім 'я ОСОБА_2 , що також перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується листом нотаріуса.

Відтак, на переконання сторони позивача, можна дійти висновку, що прізвище спадкодавця не збігається з прізвищем, яке зазначено у двох документах: у державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД №054617, виданому Северинівською сільською Радою народних депутатів 20.03.2001 року на земельну ділянку площею 6.53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане РЕВ 10-го МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 24.04.2008 року на автомобіль марки ЗАЗ ТF699Р, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , що є наслідком відхилення від правил міжмовного перетворення та зумовлено впливом російської орфоепії в ситуації українсько-російського білінгвізму.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення права позивача на спадкування автомобіля та земельних ділянок після смерті ОСОБА_2 .

Cпадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_1 , якою 06.05.2025 року було подано заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка та яка проживала з останнім за однією адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/004270159, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №81062656 та відміткою в паспортах позивачки та ОСОБА_2 .

Однак, з огляду на все вищенаведене, позивач не може реалізувати свої спадкові права, окрім як шляхом звернення до суду із даною позовною заявою.

Позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 та такою, яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки остання була зареєстрована, проживала за однією адресою із спадкодавцем, та, більше того, подала заяву про прийняття спадщини.

На переконання сторони позивача, розбіжність в документах чоловіка та дружини, що є наслідком відхилення від правил міжмовного перетворення та зумовлено впливом російської орфоепії в ситуації українсько-російського білінгвізму, які були видані після видачі свідоцтва про шлюб є такими, що підтверджують право власності на спадкове майно позивачки після смерті ОСОБА_2 та не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав до суду заяву про слухання справи у його та позивача відсутність, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе провести підготовче засідання у його відсутність за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом було досліджено такі письмові докази та надано їм відповідну правову оцінку:

Згідно копії паспорту позивача прізвище останньої значиться як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується копією картки платника податків.

Відповідно до дослідженої копії свідоцтва про укладення шлюбу, яке виконане на російській мові 27.11.1982 року між « ОСОБА_5 » ІНФОРМАЦІЯ_3 і « ОСОБА_6 » ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб, прізвища чоловіка після укладення шлюбу « ОСОБА_3 », прізвище жінки « ОСОБА_3 ».

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії паспорту на померлого ОСОБА_2 та витягу з реєстру територіальної громади позивача, вони були зареєстровані за однією адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Дучко В.М. Березівського районного нотаріального округу Одеської області, Станєвій Н.І. було повідомлено, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про укладення шлюбу в актовому записі про шлюб вказано чоловік - ОСОБА_2 , та дружина - ОСОБА_1 . У свідоцтві про смерть спадкодавця серії НОМЕР_3 , яке видане Іванівським відділом ДРАЦС у Берегівському районі Одеської області 11.12.2024 року, значиться спадкодавець також ОСОБА_2 . Проте відповідно вашого паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Іванівським РВ УМВС України в Одеській області 09.12.2004 року, можливо встановити особу ОСОБА_1 , що не відповідає даним актового запису реєстрації шлюбу. Вищевказані документи не підтверджують факт перебування в зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем, бо містять розбіжності. З цього питання рекомендовано звернутися до суду.

Окрім цього, судом було досліджено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який видано на ім`я ОСОБА_2 , який мешкає в с. Адамівка та копію державного акту на право власності на землю виданого 20.03.2001 року серії І-ОД №054617 який мешкає в с. Адамівка. Позивач вказала, що оригінали даних правовстановлюючих документів знаходяться у неї.

Також, згідно відомостей з Державного земельного кадастру, державний акт серії І-ОД №054617 посвідчує право власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Окрім цього, в матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що померлому ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 6,5264 га з кадастровим номером :01:001:0086 надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також, згідно копії державного акту серії І-ОД №054660 ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 7,14 га надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Северинівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0602.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що померлому ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 7,1409 га з кадастровим номером :01:003:0426 надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також, судом було досліджено копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої встановлено, що позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, також згідно довідки з селищної ради позивач проживала та була зареєстрована разом з ОСОБА_2 за однією адресою АДРЕСА_1 .

Нотаріус надав позивачу лист, згідно якого роз`яснив необхідність встановлення факту належності померлому ОСОБА_2 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та державного акту серії І-ОД №054617, оскільки прізвище власника у них вказано як « ОСОБА_7 ».

Окрім цього, як вказано вище нотаріус роз`яснив, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про укладення шлюбу в актовому записі про шлюб вказано чоловік - ОСОБА_2 , та дружина - ОСОБА_1 . У свідоцтві про смерть спадкодавця серії НОМЕР_3 , яке видане Іванівським відділом ДРАЦС у Берегівському районі Одеської області 11.12.2024 року, значиться спадкодавець також ОСОБА_2 . Проте відповідно вашого паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Іванівським РВ УМВС України в Одеській області 09.12.2004 року, можливо встановити особу ОСОБА_1 , що не відповідає даним актового запису реєстрації шлюбу. Вищевказані документи не підтверджують факт перебування в зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем, бо містять розбіжності. З цього питання рекомендовано звернутися до суду.

Що стосується вимог про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, то суд вказує на таке.

Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно частини 3 ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.6 ч.1 ст.315ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 369/8687/22, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Факт, про вставлення якого просить заявник має для нього юридичне значення, оскільки надає правові підстави для спадкування та від його встановлення залежить виникнення громадянських прав заявника.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуюче вищезазначене, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити.

Разом з тим, що стосується вимог про визнання права власності в порядку спадкування то суд вказує на таке.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з підпунктом 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову в даній частині, незалежно від інших встановлених судом обставин.

В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач не довела належними і допустимими доказами порушення її прав, свобод та інтересів як спадкоємця, оскільки не надала відмови нотаріуса та остання відсутня в матеріалах спадкової справи.

З матеріалів позовної заяви, зокрема листа нотаріуса від 18.07.2025 року за №309/02-14 встановлено, що позивачу роз`яснювалася необхідність встановлення факту перебування у зареєстрованому шлюбі та факту належності правовстановлюючих документів.

Враховуючи викладене, при встановленні судом факту належності спадкодавцю правовстановлюючих документів та факту перебування у зареєстрованому шлюбі, відсутності повідомлення нотаріуса про неможливість видати позивачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за таких обставини, заявлена позивачем друга вимога про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно є передчасною і задоволенню не підлягає.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину, є підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

У матеріалах спадкової справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , позивач у судовому порядку встановив факт належності правовстановлюючих документів, оригінали інших правовстановлюючих документів є в наявності у позивача, а отже у позивача наявна можливість одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі після встановлення факту укладання шлюбу чи перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають вирішенню в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх спадкових прав у вигляді звернення до суду з позовом про визнання за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неналежним та неефективним, оскільки його права на спадкування не порушувалися.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Врона Андрій Валентинович до Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області (, місцезнаходження вул. Центральна 93а, селище Іванівка Березівського району Одеської області) про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт належності правовстановлюючих документів померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №054617, виданий Северинівською сільською Радою народних депутатів 20.03.2001 року на земельну ділянку площею 6.53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане РЕВ 10-го МРВ УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 24.04.2008 року на автомобіль марки ЗАЗ ТF699Р, реєстраційний номер - НОМЕР_2 які видані на ім`я ОСОБА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ