Справа № 640/2969/19
21 листопада 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Максимовської Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, вселення -
Позивач, ОСОБА_4 , звернувся у суд з позовом до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, в якій просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а також вселити у вказану квартиру.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що йому на праві власності належить частина квартири АДРЕСА_1 .
Відповідачі перешкоджають йому у користуванні квартирою, вони не можуть домовитися про користування спірною квартирою, внаслідок чого він вимушений звернутися у суд за захистом своїх прав власності.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явились, відзив на позов не надали, повідомлялись судом належним чином.
Ухвалами суду відкрито провадження у справі, прийняті до розгляду збільшені позовні вимоги, справа призначена до судового розгляду, постановлено проведення заочного розгляду справи .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про право власності, видане приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. , ОСОБА_4 є власником частини двокімнатної квартири загальною площею 71,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_4 зареєстровано 27.06.2018р.

Інша частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (на підставі свідоцтва виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконкому ХМР).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

При зверненні з позовом до суду позивач зазначив що він, як співвласник квартири, позбавлений можливості користуватися нею, відповідачі не є його родичами, згоди досягти щодо користування житлом поза судовому порядку вони не можуть та просив визначити порядок користування квартирою.

Згідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Із матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно технічного паспорту на квартиру, вона складається : житлова кімната -23,2 кв м, житлова кімната -11,2 кв м, підсобка 18,4 кв м, кухня - 11,8 кв м, коридор - 4,5 кв м, вбиральня - 2,1 кв м, в тому числі самовільно приєднані приміщення №7- 2,5 кв м, балкон - 7,1 кв м до квартири АДРЕСА_3 .

Враховуючи частку позивача та відповідача ОСОБА_2 у квартирі, складання квартири із двох житлових кімнат, відсутності домовленості між співвласниками про порядок користування, відсутності будь-яких пояснень зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок користування квартирою: позивачу виділити у користування житлову кімнату №6 площею 23,2 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 у користування житлову кімнату №5 площею 11,2 кв.м.

Підсобку 18,4 кв. м, кухню - 11,8 кв м, коридор - 4,5 кв м, вбиральню - 2,1 кв.м. залишити у загальному користуванні між співвласниками.

Приєднані приміщення до квартири №7- 2,5 кв м, балкон - 7,1 кв.м . при визначенні порядку користування, судом не враховуються, оскільки є самовільно приєднаними, внаслідок чого не є об`єктом нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_5 не є співвласником спірної квартири, внаслідок чого на неї не розповсюджуються положення ст. 358 ЦК України .

Обраний судом варіант порядку користування квартирою надає сторонам можливість врегулювати спір з приводу користування приміщеннями квартири.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (статті 379, 382 Цивільного кодексу України).

Права власника квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України, статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідачі є зареєстрованими у кв. АДРЕСА_1 .

Із відповідей ХРУП №1 ГУНП в Харківській області вбачається, що позивач неодноразово звертався із заявами до поліції з приводу перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у допуску його у кв. АДРЕСА_1 . У відповідях поліції зазначено, що це є цивільно-правові відносини.

Враховуючи перешкоджання відповідачами позивачу у користуванні та проживанні в частці кв. АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне усунити ОСОБА_4 перешкоди та вселити у вказану квартиру.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-13, 76-83, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,-

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ) про встановлення порядку користування квартирою, вселення задовольнити .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

виділити в користування ОСОБА_1 - житлову кімнату №6 площею 23,2 кв.м., ;

виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату №5 площею 11,2 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - підсобку 18,4 кв. м, кухню - 11,8 кв м, коридор - 4,5 кв м, вбиральню - 2,1 кв.м.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1374 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Бородіна Н.М.