Номер провадження 2/754/8300/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилова А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Клітинної Терапії» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Клітинної Терапії» (м.Київ, вул.С.Скляренка,4А, ) з позовною заявою до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 61650,85 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Клітинної Терапії» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір №1190/09-12 про зберігання компонентів крові.

Згідно з п.1.1 Договору №1190/09-12, кріобанк (ТОВ «Інститут клітинної терапії») зобов`язується переробити біологічний матеріал - плаценту та пуповинну кров на компоненти (стовбурові клітини та моноцити), зберігати такі компоненти відповідно до умов даного Договору, а один з батьків зобов`язується вчасно вносити платежі, передбачені умовами даного договору.

На виконання умов Договору №1190/09-12 Відповідачам були надані послуги з переробки, тестування біологічного матеріалу - стовбурових клітин пуповинної крові і плаценти, взятих після пологів в ОСОБА_1 .

В подальшому Позивач, на виконання своїх зобов`язань за договором №1190/09-12, прийняв на зберігання Біологічний матеріал.

На підтвердження вищевказаного відповідно до п. 5.2 Договору №1190/09-12, Позивач видав сертифікати №1190/09-12 (шифр АК 6356) від 26 листопада 2012 року та №1190/09-12 (шифр АП 6356) від 26 листопада 2012 року на ім`я ОСОБА_1 .

Так, Сертифікатом №1190/09-12 (шифр АК 6356) від 26 листопада 2012 року підтверджується, що в кріобанку Позивача знаходяться компоненти крові (стовбурові клітини та моноцити виділені з пуповинної та плаценти), які передані на зберігання в рамках Договору №1190/09-12.

Натомість, Сертифікатом №1190/09-12 (шифр АП 6356) від 26 листопада 2012 року підтверджується, що в кріобанку Позивача знаходиться плацента, яка передана на зберігання в рамках Договору №1190/09-12.

Відповідно до п. 1.3 Договору № 1190/09-12, строк зберігання Позивачем Біологічного матеріалу становить 21 рік.

Згідно з пп. 8.1.3 п. 8.1 Договору, починаючи з 2013 року і до моменту припинення зберігання біологічного матеріалу, згідно з умовами договору, один з батьків зобов`язаний вносити щорічну сплату за зберігання біологічного матеріалу у розмірі суми, що еквівалентна 150,00 доларів США по курсу НБУ в гривні на дату сплати платежу, але не пізніше 31 січня щорічно.

Останній зарахований платіж за зберігання Біологічного матеріалу було здійснено відповідачами 20 січня 2017 року в розмірі 4 124,00 грн. за зберігання Біологічного матеріалу з протягом 2017 календарного року.

Щорічні платежі за 2018-2025 календарні роки сплачені не були, внаслідок чого за відповідачами обліковується прострочена заборгованість в розмірі 38 089,22 грн грн., що виникла на підставі пп. 8.1.3 п. 8.1 Договору № 1190/09-12 та підтверджується довідкою про розмір заборгованості за вих. № 140/08 від 07 серпня 2025 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази.

За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Клітинної Терапії» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір №1190/09-12 про зберігання компонентів крові.

Згідно з п.1.1 Договору №1190/09-12, кріобанк (ТОВ «Інститут клітинної терапії») зобов`язується переробити біологічний матеріал - плаценту та пуповинну кров на компоненти (стовбурові клітини та моноцити), зберігати такі компоненти відповідно до умов даного Договору, а один з батьків зобов`язується вчасно вносити платежі, передбачені умовами даного договору.

На виконання умов Договору №1190/09-12 Відповідачам були надані послуги з переробки, тестування біологічного матеріалу - стовбурових клітин пуповинної крові і плаценти, взятих після пологів в ОСОБА_1 .

На підтвердження вищевказаного відповідно до п. 5.2 Договору №1190/09-12, Позивач видав сертифікати №1190/09-12 (шифр АК 6356) від 26 листопада 2012 року та №1190/09-12 (шифр АП 6356) від 26 листопада 2012 року на ім`я ОСОБА_1 .

Так, Сертифікатом №1190/09-12 (шифр АК 6356) від 26 листопада 2012 року підтверджується, що в кріобанку Позивача знаходяться компоненти крові (стовбурові клітини та моноцити виділені з пуповинної та плаценти), які передані на зберігання в рамках Договору №1190/09-12.

Натомість, Сертифікатом №1190/09-12 (шифр АП 6356) від 26 листопада 2012 року підтверджується, що в кріобанку Позивача знаходиться плацента, яка передана на зберігання в рамках Договору №1190/09-12.

Згідно з пп. 8.1.3 п. 8.1 Договору, починаючи з 2013 року і до моменту припинення зберігання біологічного матеріалу, згідно з умовами договору, один з батьків зобов`язаний вносити щорічну сплату за зберігання біологічного матеріалу у розмірі суми, що еквівалентна 150,00 доларів США по курсу НБУ в гривні на дату сплати платежу, але не пізніше 31 січня щорічно.

Останній зарахований платіж за зберігання Біологічного матеріалу було здійснено відповідачами 20 січня 2017 року в розмірі 4 124,00 грн. за зберігання Біологічного матеріалу з протягом 2017 календарного року.

Щорічні платежі за 2018-2025 календарні роки сплачені не були, внаслідок чого за відповідачами обліковується прострочена заборгованість в розмірі 38 089,22 грн грн., що виникла на підставі пп. 8.1.3 п. 8.1 Договору № 1190/09-12 та підтверджується довідкою про розмір заборгованості за вих. № 140/08 від 07 серпня 2025 року.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у відповідачів утворилась заборгованість у розмірі 61 650, 85 грн., що складається з заборгованості за зберігання Біологічного матеріалу за Договором № 1190/09-12 у розмірі 38 089, 22 грн., інфляційних втрат у розмірі 19 473, 86 грн. та 3% річних у розмірі 4 087, 77 грн.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі.

На підставі п.8.1 Договору № 1190/09-12 обов`язок оплатити за переробку і зберігання Біологічного матеріалу може бути виконаний будь-ким із батьків у повному обсязі. Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є солідарними боржниками за Договором № 1190/09-12.

Згідно з ч. 2 ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарний характер зобов`язань подружжя випливає з правового режиму спільної сумісної власності. Зокрема, правовий режим спільної сумісної власності подружжя передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що свідчить про їх солідарний характер. Для визнання боргових зобов`язань спільними, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї та чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї.

Схожі висновки викладені в постановах Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року по справі № 758/5172/20, від 13 лютого 2024 року по справі N? 638/15236/19, від 03 листопада 2023 року по справі №308/7268/17 та інших.

Відповідно до п. 6.1 Договору № 1190/09-12, право розпорядження Біологічним матеріалом до досягнення дитиною повноліття має один з батьків за наявності згоди чоловіка та/або дружини (тобто другого з батьків).

Згідно з п. 6.3 Договору №1190/09-12, Біологічний матеріал може бути переданий на медичні потреби дитини особою, що має право розпоряджатись Біологічним матеріалом, але лише за наявності згоди чоловіка та/або дружини.

Тобто, враховуючи вищенаведене, Договір №1190/09-12 був укладений в інтересах сім`ї Відповідачів та зумовив виникнення у Відповідачів спільних прав, щодо розпорядження Біологічним матеріалом, який перебуває на зберіганні в Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пп. 8.1.3 та п. 8.1 Договору, починаючи з 2013 року і до моменту припинення зберігання біологічного матеріалу, згідно з умовами договору, один з батьків зобов`язаний вносити щорічну сплату за зберігання біологічного матеріалу у розмірі суми, що еквівалентна 150,00 доларів США по курсу НБУ в гривні на дату сплати платежу, але не пізніше 31 січня щорічно.

Внаслідок невиконання Відповідачами своїх зобов`язань за Договором №1190/09-12 про зберігання компонентів крові від 13 вересня 2012 року у них утворилась заборгованість за зберігання Біологічного матеріалу з 31 січня 2018 року по 31 січня 2025 року у розмірі 38 089, 22 грн.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Останній зарахований платіж за зберігання Біологічного матеріалу було здійснено відповідачами 20 січня 2017 року в розмірі 4 124,00 грн. за зберігання Біологічного матеріалу з протягом 2017 календарного року.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із заборгованістю за Договором №1190/09-12 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ КЛІТИННОЇ ТЕРАПІЇ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ КЛІТИННОЇ ТЕРАПІЇ» інфляційні втрати у розмірі 19 473,86 грн. та 3% річних у розмірі 4 087,77 грн.

Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 утворилась заборгованість у розмірі 61 650,85 грн., що складається з заборгованості за зберігання Біологічного матеріалу за Договором № 1190/09-12 у розмірі 38 089, 22 грн., інфляційних втрат у розмірі 19 473, 86 грн. та 3% річних у розмірі 4 087, 77 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за договором №1190/09-12 про зберігання компонентів крові від 13 вересня 2012 року підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по оплаті судового збору в сумі: 3028 грн. підтверджуються платіжним дорученням № 18138 від 08.08.2025.

Витрати на правничу допомогу в сумі: 15 000 грн. підтверджуються: договором про надання правової допомоги від №19/05/2025 від 19 травня 2025 року, Додатковою угодою №9 від 26 червня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №19/05/2025 від 19 травня 2025 року та Актом наданих послуг (виконаних робіт) №1 Додаткової угоди №9 до Договору про надання правової допомоги №19/05/2025 від 19 травня 2025 року.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, відсутність заперечень з боку сторони відповідача щодо розміру витрат, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат розумним спів мірним.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі ст. 1, 4, 15, 16, 536, 625, ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57-61, 79, 137, 141, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Клітинної Терапії» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Клітинної Терапії» (м.Київ, вул.С.Скляренка,4А, ) заборгованість за договором №1190/09-12 в загальному розмірі 61 650 гривень 85 копійок, судовий збір в сумі 3028 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст.. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: І.А. Галась