ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5227/24 Номер провадження 22-ц/814/3506/25Головуючий у 1-й інстанції Пилипчук М. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя-доповідач: Дряниця Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Чемерис А.К.

за участю: адвоката Терещенка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що 23 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві актовий запис № 392. У період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини в актовому записі та в свідоцтві про народження дитини зазначений відповідач.

Заочним рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2018 року у справі № 690/321/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Спільне проживання сторони припинили. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року у справі № 690/302/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення сином повноліття.

Відповідач не приймає участі в утриманні сина, коштів не надає. Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, проведеним державним виконавцем, заборгованість відповідача по виплаті аліментів станом на 01 листопада 2024 року становить 127 096,77 грн. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, із сином не спілкується, станом його здоров`я та навчанням не цікавиться, жодного разу сина на день народження не привітав.

З моменту народження сина та звернення до суду батько життям дитини не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з ними та приймати участь у його вихованні. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а позивач не надала достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивач оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не здійснено ґрунтовного дослідження обставин справи та як наслідок не надано обгрунтованої оцінки поданим позивачем доказам.

Вказує, що районний суд не врахував думку дитини яка вказала, що батько з ним не спілкується, ніякої участі в його житті не приймає, жодного разу на день народження не привітав. Батько не цікавиться станом здоров`я сина та умовами його проживання. При цьому, позбавлення особи батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»). Проте законом передбачено також і поновлення батьківських прав якщо особа змінить своє ставлення до дитини.

Звертає увагу суду, що згідно заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року у справі № 754/1933/23 ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини від першого шлюбу з підстав не виконанням покладених на нього обов`язків стосовно виховання та утримання своєї дитини від першого шлюбу. А тому, позивач зазначає, що є підстави вважати, що дана поведінка відповідача є систематичною і характеризує його як особу яка не піклується про власних дітей та схильна ухилятися від покладених на нього батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання власних дітей.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23 квітня 2016 року серії НОМЕР_1 .

Заочним рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2018 року у справі № 690/321/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Відповідно до свідоцтва про народження від 27 квітня 2016 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У витязі з реєстру територіальної громади від 24 березня 2023 року № 2023/002468330 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26 листопада 2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 червня 2016 року №80 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ватутінський міський суд Черкаської області 11 жовтня 2019 року видав виконавчий лист № 690/302/19 про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 ; допущено негайне виконання рішення суду в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Державний виконавець Лубенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куліченко К.М. 06 жовтня 2020 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 63199908 щодо примусового виконання виконавчого листа № 690/302/19, виданого 11 жовтня 2019 року.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного Лубенським відділом Державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області, розмір заборгованості за аліментами боржника ( ОСОБА_2 ) перед стягувачем ( ОСОБА_1 ) за виконавчим листом № 690/302/19, виданим Ватутінським міським судом Черкаської області, станом на 01 листопада 2024 року становить 127 096,77 грн.

За змістом акта обстеження умов проживання від 15 жовтня 2024 року, складеного начальником та головним спеціалістом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ватутінської міської ради, малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, бабою та дідом, має задовільні матеріально-побутові умови проживання. Першочергові потреби ОСОБА_5 забезпечуються у повній мірі. Батько ОСОБА_5 ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання та утримання сина.

Відповідно до інформації про участь батьків у вихованці дитини № 328 ОСОБА_3 (учень 3-Б класу) навчається у Ватутінській початковій школі з першого класу. Мати учня ( ОСОБА_1 ) відповідально відноситься до батьківських обов`язків щодо освітніх потреб сина. За відсутності мами, баба ОСОБА_6 відвідує батьківські збори, зацікавлена навчанням та вихованням онука, організовує проведення вільного післяурочного часу. Батько ( ОСОБА_2 ) за час навчання сина не відвідував школу, в межах школи з дитиною не спілкувався. Зі слів ОСОБА_5 та матері, тато з сім`єю не проживає, у вихованні і навчанні сина участі не приймає. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.

За змістом висновку органу опіки та піклування Багачевської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 07 лютого 2025 року № 423/02-21 під час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 23 квітня 2016 року у відділі ДРАЦС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Однак подружнє життя не склалося, ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 змушена була приїхати у місто Багачеве, де проживають її батьки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які підтримали її морально та матеріально.

За заявою ОСОБА_1 заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2018 року шлюб розірвано, малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з матір`ю. У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області із заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист № 690/302/19, виданий 11 жовтня 2019 року Ватутінським міським судом Черкаської області, перебуває на виконанні Лубенського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданим вказаним відділом ДВС, за період з 15 липня 2019 року ОСОБА_2 жодного призначеного платежу не сплачено. Станом на 01 листопада 2024 року розмір заборгованості за аліментами становить 127 096,77 грн. Таким чином, ОСОБА_2 вимог закону не виконує, участі в утриманні сина не приймає.

У висновку Органу опіки та піклування Багачевської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 07 лютого 2025 року № 423/02-21 вказано, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не цікавиться здоров`ям та навчанням, взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Під час відвідування сім`ї ОСОБА_1 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , 15 жовтня 2024 року встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживає у задовільних умовах, перебуває на утриманні матері. Допомогу у вихованні ОСОБА_5 надають дід та баба по лінії матері. ОСОБА_5 охоче спілкувався з членами комісії, розповів про зайнятість в позаурочний час, про свої уподобання. ОСОБА_8 пояснив, що батька ОСОБА_9 майже не пам`ятає, він не приїздив до нього і не телефонував, не вітав з святами і днем народження. Факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків підтверджує адміністрація початкової школи, в якій у 3-му класі навчається ОСОБА_5 . Згідно з інформацією навчального закладу від 14 жовтня 2024 року за час навчання ОСОБА_10 не виходив на зв`язок з класним керівником, на батьківські збори не з`являвся. Під час підготовки питання до розгляду на засіданні комісії, з метою з`ясування причин ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків до служби у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області було направлено письмовий запит. Відповідно до листа від 14 січня 2025 року спеціалістами Служби спільно з соціальним фахівцем мобільної бригади БФ «Посмішка» та інспектором сектору ювенальної превенції Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області 07 січня 2025 року було відвідано помешкання за адресою реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів мешканців квартири з`ясовано, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, відомості про нове місце його проживання невідомі.

З метою інформування ОСОБА_2 про порушене ОСОБА_1 питання та порядок розгляду спорів між батьками, а також з`ясування причин ухилення від виконання батьківських обов`язків на адресу реєстрації ОСОБА_2 було надіслано рекомендований лист. Однак, після закінчення терміну зберігання лист повернувся, про що наявна довідка Укрпошти. За результатами проведеної роботи питання було винесено на чергове засідання комісії, яке відбулось 03 лютого 2025 року. Під час засідання членами дорадчого органу було проаналізовано інформацію, що стосується справи. Враховуючи факт тривалого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина ОСОБА_5 , невиконання вимог чинного законодавства, передбачених частиною другою статті 141, частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України), статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», а також наявність та обґрунтованість підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до частини другої статті 164 СК України, членами комісії прийнято рішення щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з повідомленням Служби у справах дітей Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 14 січня 2025 року № 01-19/28 спеціалістами Служби у справах дітей спільно з соціальним фахівцем мобільної бригади Благодійного фонду «Посмішка UА» та інспектором сектору ювенальної превенції Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області 07 січня 2025 року був здійснений рейд за адресою, зазначеною у листі: АДРЕСА_2 . Зі слів мешканців цієї квартири з`ясовано, що ОСОБА_2 за вказаною адресою давно не проживає, нове місце його проживання їм невідомо.

Відповідно до листа Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 11 грудня 2020 року № 17.16/57492 у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває на виконанні виконавче провадження № 63199908 з примусового виконання виконавчого листа № 690/302/19 від 11 жовтня 2019 року, виданого Ватутінським міським судом Черкаської області, про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн, які слід стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 ; допущено негайне виконання рішення суду в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць. Державним виконавцем 06 жовтня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року у справі № 754/1933/23 позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд підкреслив, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки до суду не подано належних та допустимих доказів свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

У частинах першій, другій та четвертій статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постановах від 27 березня 2020 року у справі № 523/16635/17 (провадження № 61-5437св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) зробив висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначив, що суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Отже, врахувавши те, що позивач не довела винної поведінки та навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.

При цьому районний суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Обставин, встановлених місцевим судом, позивач у апеляційній скарзі не спростувала.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів на власну користь та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними за своїм змістом позиції позивача, якій суд першої інстанції надав вірну правову оцінку, колегія суддів не вбачає за необхідне надавати обґрунтування кожному з доводів скарги, що узгоджується з усталеною практикою ЕСПЛ, зокрема при розгляді справи «Серявін та інші проти України».

Із огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак