ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
23 грудня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Омельчук С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У серпні 2025 року через систему «Електронний суд» позивача ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27 листопада 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 943392357. За яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 6 500,00 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалася протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,10 % від суми кредиту за кожний день користування ним. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 500,00 гривень. Відповідач неналежним чином не виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 31 324,80 грн.
28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклали договір факторингу №28/1118-01. За умовами якого, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за договором кредитної лінії № 943392357 від 27 листопада 2022 року.
В подальшому, ТОВ «Таліон Плюс» також відступило право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 943392357 від 27 листопада 2022 року на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». В свою чергу, ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» відступив на користь ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 943392357 від 27 листопада 2022 року.
Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 324,80 грн., що складається: з заборгованості по кредиту - 6 500 грн., заборгованості за несплаченими відсотками - 24 824,80 грн.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, та витребувано в доданому до позовної заяви клопотанні інформацію, що містить банківську таємницю.
Листом АТ КБ «Приват Банк» від 27 жовтня 2025 року у відповідь на ухвалу суду від 26 вересня 2025 року надійшла витребувана інформація, відповідно до якої на ім`я відповідачки в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , а також надано виписку по рахунку, відповідно до якої, 27.11.2022 року, на карту відповідачки було зараховано грошові кошти в сумі 6 500,00 грн.
23 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідачки, ОСОБА_1 , надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких остання просить позовні вимоги залишити без розгляду, посилаючись на те, що кредитний договір був укладений після відступлення права вимоги. А також стверджувала, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами.
Відповідач, яка належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження, судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання (двічі конверти із судовою повісткою, ухвалою про відкриття провадження, повернулися без вручення із зазначеннями працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою») та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 27 листопада 2022 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з ОСОБА_1 договір кредитної лінії №943392357. За умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 6 500,00 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалася протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,10 % від суми кредиту за кожний день користування ним. /а.с.23-39/.
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє грошове зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 500,00 грн. Вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення від 27 листопада 2022 року /а.с.49/.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл. 48 «Виконання зобов`язання» та гл. 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.
У відповідності до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Внаслідок укладення договорів факторингу з відповідними додатками та додатковими угодами, право вимоги за кредитним договором перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», потім до товариства з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС», а згодом - до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ», позивача у справі (а. с. 50-79, а. с. 80-93, а. с. 94-115).
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором.
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено.
Разом з тим, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 5 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018р. в справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020р. в справі №912/1120/16 (пункт 6.19).
Отже, право кредитора (як первісних так і нового) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, загальна сума за Кредитним договором №943392357 в межах строку кредитування 30 днів становить 10 595,00 грн, з яких 6 500,00 грн сума кредиту за договором та 4 095,00 грн проценти за користування кредитом, оскільки такі нараховані в межах строку кредитування, відтак з відповідача слід стягнути таку суму боргу.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.
Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову частково, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-265, 280, 282, 354 ЦПК України, на підставі ст. 207, 526, 626, 628, 610, 638, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
У задоволені іншої частини позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська