Справа № 161/6383/25
Провадження № 2/161/2825/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

за участю секретаря судового засідання - Коржик Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

04 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит №9467290, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 14 000,00 грн. на строк 117 днів, з яких 27 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88% на день під час пільгового періоду, та 3% на день під час поточного періоду.

Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за цим договором.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 43 578,6 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9 085,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 33 513,60 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 980 грн.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила повністю. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні належні докази видачі кредиту, а наявне платіжне доручення не підтверджує здійснення такої операції.

Окрім того вважає, що кредитний договір не містить одноразового ідентифікатора відповідача, або електронного цифрового підпису, а тому він не є підписаним з її боку.

Вказує, що на безпідставність та несправедливість нарахованої позивачем комісії у розмірі 980,00 грн.

Додатково вважає, що в матеріалах справи відсутні докази передачі позивачу права вимога за кредитним договором.

В подальшому, у додаткових поясненнях від 17 листопада 2025 року відповідач змінила свою процесуальну позицію. Просила суд стягнути заборгованість у розмірі 4 541,40 грн.

1.3. Позиція учасників справи у судовому засіданні.

Позивач свого представника у судове засідання не направив, але у тексті позову просить суд слухати справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не прибула, але її представник у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності.

ІІ. Мотивувальна частина.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

2.1. Встановлені судом фактичні обставини справи, а також зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 10 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит №9467290, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 14 000,00 грн. на строк 117 днів, з яких 27 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88% на день під час пільгового періоду, та 3% на день під час поточного періоду.

За договором відступлення прав вимоги позивач набув права вимоги за цим договором.

Позивач обліковує за відповідачем заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 43 578,6 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9 085,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 33 513,60 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 980 грн.

Отже спірні правовідносини виникли з приводу повернення кредиту, який був отриманий відповідачем у фінансовій установі, а тому врегульовані положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

2.2. Позиція суду.

2.2.1. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів підписання нею кредитного договору та видачі кредитних коштів.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.

Як зазначено у частині дванадцятій статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 цього ж Закону визначено, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач підписала спірний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора U26716, який їй був надісланий на вказаний номер телефону НОМЕР_1 , що відповідає положенням статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказане спростовує доводи відповідача про те, що нею не підписувався кредитний договір.

Стосовно доводів відповідача про те, що кредит їй фактично не видавався, то це спростовується наявною в матеріалах справи платіжним дорученням від 10 вересня 2023 року №109821279про переказ коштів у розмірі 14 000,00 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 у АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 хх-ххх-3981.

Факт приналежність цієї картки саме відповідачу та факт зарахування коштів у розмірі 14 000,00 грн. 10 вересня 2023 року підтверджується і витребуваною судом інформацією з АТ «Універсал банк» (а.с.160-171).

2.2.2. Щодо доводів відповідача про відсутність належних доказів передачі права вимоги за кредитним договором.

Як слідує з матеріалів справи, факт передачі від ТОВ «Мілоан» до позивача права вимоги за кредитним договором підтверджується договором відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28 травня 2024 року, актом приймання-передачі реєстру боржників від 28 травня 2024 року, витягом з реєстру боржників.

Вказані документи у своїй сукупності підтверджують факт передачі позивачеві права вимоги за кредитним договором.

З огляду на вищевикладене суд відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність доказів передачі права вимоги до позивача, як нового кредитора.

2.2.3. Щодо доводів відповідача про незаконність встановленої у договорі комісії за видачу кредиту.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема:

- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

- інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Отже, чинним законодавством передбачено право кредитодавця включати до умов договору про споживче кредитування положень стосовно сплати позичальником комісії, пов`язаної з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про споживче кредитування», ні Закон України «Про захист прав споживачів» прямо не обумовлюють недійсність умов договору, яким встановлена комісія за видачу кредиту. Навпаки, чинним законодавством встановлення такої комісії дозволяється. Тому така умова не може вважатися нікчемною, в силу закону, а є оспорюваною. Не погоджуючись з такою умовою договору, відповідач повинен її оскаржити у судовому порядку заявивши вимоги про визнання її недійсною. Тому доводи відповідача про нікчемність відповідних умов кредитного договору суд відхиляє.

Відповідач, ознайомившись з умовами кредитного договору, підписала його, а тому зобов`язаний сплачувати і встановлену у ньому комісію за видачу кредиту. Слід зазначити, що відповідач не оспорювала відповідні положення кредитного договору і вони у встановленому порядку не визнані судом недійсними.

2.2.4. Щодо дії первісного кредитора щодо автоматичної пролонгації кредитного договору та нарахування комісії за такі дії.

Пунктами 2.3.1 та 2.3.2 кредитного договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжити пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник мас вчинити дії передбачені цим п.2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, наведені у таблиці нижче:

Строк продовження, днів 3 7 15

Максимальний розмір комісії, % 3.00 6.00 10.00

Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.

Після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, Позичальник має направити Кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається Кредитодавцем до особистого кабінету Позичальника або в SMS-повідомленні та здійснити платіж передбачений цим п.2.3 Договору. Після здійснення Позичальником зазначеного платежу(ів), умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Нові дати разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення (актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком. Виконання Позичальником лише частини дій передбачених попереднім абзацом цього пункту не призводить до пролонгації. У випадку, якщо Позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишалась до його спливу на момент пролонгації. Якщо Позичальник вчиняє необхідні для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду. В такому разі, новою датою остаточного погашення є останній день строку на який Позичальником поновлено пільговий період. Ініціювання Позичальником продовження та/або поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування відбувається без змін умов цього договору в бік погіршення для Позичальника.

Як слідує з наявного в матеріалах справи відомостей про щоденні нарахування та погашення, первісний кредитор неодноразово нараховував відповідачеві «комісію за пролонгацію», хоча в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач зверталася до позивача, чи первісного кредитора, із заявами про здійснення такої пролонгації у відповідності до п.п.2.3.1, 2.3.2 кредитного договору (а.с.18-19).

Тому слід дійти висновку, що комісія за пролонгацію кредиту нарахована первісним кредитором безпідставно та без належних правових підстав.

Всього первісним кредитором було незаконно нараховано відповідачеві 2 600,00 грн. Оскільки з тексту договору неможливо встановити домовлену між сторонами черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, суд застосовує правила статті 534 ЦК України та зараховує ці кошти у погашення процентів за кредитом.

2.2.5. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту та комісії за його видачу.

Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В порушення вищезазначених правових норм та умов договору позичальник своєчасно не повертає кредит, тобто порушує свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 9 085,00 грн. та комісії за його видачу у розмірі 980,00 грн. підлягають до задоволення у повному обсязі.

2.2.6. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України.

За умовами кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 14 000,00 грн. на строк 117 днів, з яких 27 днів пільгового періоду та 90 днів поточного періоду, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88% на день під час пільгового періоду, та 3% на день під час поточного періоду.

Доводи відповідача про те, що строк кредитування становить 27 днів, як вона вказала у своїй анкеті-заяві, суд відхиляє, оскільки в підписаному обома сторонами кредитному договорі сторони передбачили загальний строк кредитування сама 117 днів.

При цьому суд відхиляє доводи позивача про те, що первісним кредитор продовжував нараховувати відповідачеві договір відсотки у зв`язку з пролонгацією договору на підставі п.п.2.3.1, 2.3.2 кредитного договору, оскільки матеріали справи не містить будь-яких доказів наявності волевиявлення позичальник на продовження саме строку кредитування.

Беручи до уваги наявну заборгованість за тілом кредиту у 9 085,00 грн., розмір заборгованості за відсотками в даному випадку не може перевищувати:

1) 2 158,60 грн. (9 085,00 х 0,0088 х 27) за пільговий період;

2) 24 529,5 грн. (9 085,00 х 0,03 х 90) за поточний період.

Загальний розмір відсотків становить 26 688,10 грн. і від цієї суми суд віднімає незаконну нараховану комісію за пролонгацію кредиту у розмірі 2 600,00 грн. (див. п.2.2.4 цього рішення). Остаточно суд стягує відсотки за користування кредитом у розмірі 24 088,10 грн., а в задоволенні решти позову відмовляє за безпідставністю.

2.3. Розподіл судових витрат.

Оскільки суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1 898,43 грн. (2 422,40 х (34 153,10 / 43 578,60)).

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 34 153,10 грн. (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят три гривні десять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1 898,43 грн. (одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім гривень сорок три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено та підписано 23 грудня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська