Справа № 545/2817/25
Провадження № 2/545/1792/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Мамишевої А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник ТОВ «Діджи фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором №7838830 від 29.04.2024 в розмірі 27700,51 грн.

В обґрунтування зазначив, що 29.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7838830, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8400 грн., який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 27700,51 грн., яка складається з: 8400 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15100,51 грн. сума заборгованості за відсотками, 4200 грн. заборгованість за пенею.

Також, згідно з умовами договорів відступлення прав вимоги ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відтак позивачем набуто право вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 , яку і просить стягнути. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Грибовод В.В. надіслав до суду письмові поянення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що факт надання коштів позивачем в кредит не підтверджений наявними в матеріалах справи доказами. Також позивачем не було надано доказів того, що він направляв смс-повідомлення на номер телефона відповідача з одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору, а відповідач у свою чергу підтвердив отримання данного ідентифікатора. Позивач не звертався з правом вимоги до відповідача, то у нього не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано. Крім того, ОСОБА_1 проходить військову службу з 13.02.2023, а тому відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2023 солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації з 13.02.2023, а тому нараховувати та стягувати відсотки за користування кредиту позивач не мав права. Також просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2024 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту №7838830 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна».

Згідно із умовами вказаного договору сума кредиту становить 7100 грн. (п.1.3.), строк кредиту 360 днів (п.1.4), стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 (п.1.5.1), знижена процентна ставка 1,425 % в день (п.1.5.2), орієнтована реальна річна процента ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9089,90 % річних (п. 1.9.1), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 8564,92 % річних (п.1.9.2).

Зі змісту договору встановлено, що він підписано відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора С9698 (а.с.23).

Крім того, 30.04.2024 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Авентус Україна» Додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №7838830, за змістом якої п. 1.3 до Договору викладено в новій редакції, а саме: «1.3 Сума кредиту (загальний розмір) складає: 8400,00 гривень. Тип кредиту кредит».

Зі змісту додаткової угоди встановлено, що угода підписана відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора С5274 (зворот а.с.34).

Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, вищезазначений договір та додаткова угода до нього, укладені між відповідачем та первісним кредитором у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених в письмовій формі.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач здійснив вхід на Веб-сайт кредитодавця, отримав смс-повідомлення та підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять інші письмові докази, що передують укладенню такого договору, зокрема, Паспорт споживчого кредиту, який надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит з відповідними умовами та в якому зазначається запропонований варіант умов договору відповідачеві, який, до того ж, підписаний електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора FU2269 того ж дня, 29 квітня 2024 року (а.с.25-зворот а.с.26).

Враховуючи зазначене, доводи представника відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем кредитного договору та додаткової угоди до нього є безпідставними.

Уклавши вказаний договір на надання споживчого кредиту та додаткову угоду до нього на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі. У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладання договору.

Згідно відповіді від АТ КБ ПриватБанк від 07.11.2025, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 19.05.2025 №7 у сумі 7100 грн., де зазначено, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_3 від ТОВ «Авентус Україна» 29.04.2024 (зворот а.с.31).

Також згідно виписки по рахунку, 29.04.2024 на картку НОМЕР_1 ОСОБА_1 зараховано кошти в розмірі 7100 грн.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не підписував кредитний договір та додаткову угоду до нього і в свою чергу не отримував кредитних коштів, судом відхиляються, оскільки за нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, що надана позивачем (а.с.69) були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

27 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «ФК «Діджи фінанс», як фактором, було укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило за плату ТОВ «ФК «Діджи фінанс» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу від 27 листопада 2024 року (а.с.13), до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги за Договором №7838830, про надання споживчого кредиту від 29.04.2024, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 27700,51 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом у сумі 8400 грн., суми заборгованості за відсотками у сумі 15100,51 грн. та суми заборгованості за пенею у сумі 4200 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Таким чином, ТОВ «Діджи фінанс» є правонаступником ТОВ «Авентус Україна» та стало новим кредитором, в розумінні ст. 512, 514 ЦК України, у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачем.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором станом утворилась заборгованість у загальному розмірі 27700,50 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 8400 грн., заборгованості по відсотках 15100,50 грн., штрафу у розмірі 4200 грн., що підтверджується наданою позивачем Карткою обліку Договору (розрахунком заборгованості) (а.с.45-49).

З матеріалів позову вбачається, що 08.04.2025 року позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу (вих. №320911630-АВ) про наявність заборгованості та з вимогою погашення заборгованості по кредитному договору, яка відповідачем у добровільному порядку не виконана (а.с.28).

Щодо нарахування відсотків та штрафу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 №1357-IX, який набрав чинності 23.04.2021 пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

У редакції Закону 3633-ІХ від 11.04.2024 (на час нарахування відсотків з 29.04.2024 по 26.11.2024) пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію`з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні`у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.

Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02.09.2014 №18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 з 14.02.2023 та перебуває на військовій службі, що підтверджено довідкою командира військової частини від 17.02.2023 № НОМЕР_5 (а.с.98).

Крім того, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 ві 28.02.2023 №5/288, солдат ОСОБА_1 , 1987 р.н. на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.02.2023 №44 призваний на військову службу під час мобілізації (а.с.99).

Також, довідками ВЧ НОМЕР_6 підтверджується, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України (а.с.100-101).

Таким чином, згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус військовослужбовця, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом у нарахований період з 29.04.2024 по 27.08.2024.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №7838830 від 29.04.2024 у розмірі 8400 грн., тобто заборгованості за тілом кредиту.

В частині позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу суд відмовляє.

Що стосується правничої допомоги, то суд зазначає таке.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України .

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії:

-Договору про надання правової допомоги №42649746, укладеного між ТОВ «Діджи фінанси» та адвокатом Білецьким Б.М. (зворот а.с.41-зворот а.с.43);

-Копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.50).

- акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 31.03.2025 (а.с.11).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ціна позову 27700,51 грн., позов задоволений на суму 8400 грн., тобто на 30,32 %.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 734,47 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279, 354 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112) заборгованість за кредитним договором №7838830 від 29.04.2024 в розмірі 8400 грн., а також судовий збір в розмірі 734,47 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Любчик