КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2605/7014/12 Головуючий у суді І інстанції Тиха О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, заінтересована особа - Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-6»,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) «Електронний суд»зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонський ВДВС у м. Києві) Ярмоленко К.Ю., заінтересована особа - Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-6» (далі - ЖБК «Суднобудівник-6»).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 рокускаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що через невиконання стягувачем обов`язку відповідно до пункту 6 статті 14 ЦПК України зареєструвати свій електронний кабінет, вона на підставі пункту 7 статті 43 ЦПК України на момент подання скарги була звільнена від обов`язку надсилання йому копій документів. Отже, відмова суду першої інстанції у прийняті скарги у зв`язку з не надсиланням її заінтересованій особі є неправомірною та такою, що суперечить вимогам процесуального законодавства.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Повертаючи скаргу на дії державного виконавця заявнику без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заінтересованою особою у цій справі є стягувач - ЖБК «Суднобудівник-6», однак в порушення вимог пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України заявником не надано доказів направлення копії скарги та доданих до неї матеріалів стягувачу, замість цього копія скарги направлена адвокату Фогелю В.В., хоча матеріали скарги не містять документів на підтвердження того, що саме адвокат Фогель В.В. є особою, уповноваженою представляти інтереси ЖБК «Суднобудівник-6» під час розгляду вказаної скарги.

Проте із такими висновками суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зазначено, що «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця, державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Положеннями частини п`ятої статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/ або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Отже, скарга у виконавчому провадження за змістом і формою повинна відповідати вимогам статті 448 ЦПК України. Зокрема, відповідно до пункту другого частини четвертої статті 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд»зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського ВДВС у м. Києві Ярмоленко К.Ю., заінтересована особа -ЖБК «Суднобудівник-6».

Вказана скарга містить обов`язкові реквізити заінтересованої особи (стягувача) - ЖБК «Суднобудівник-6», що визначені у частині третій статті 448 ЦПК України, зокрема, адреса його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також інформацію про відсутність електронного кабінету.

Згідно отриманої апеляційним судом відповіді № 14715261 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, юридична особа ЖБК «Суднобудівник-6»має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, дата реєстрації 23 червня 2025 року 16:12 (а.с. 64).

Отже, на момент подання скарги 21 червня 2025 року у заінтересованої особи (стягувача) не було зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, який мав бути в обов'язковому порядку зареєстрований відповідно до вимог частини шостої статті 14 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на відсутність у ЖБК «Суднобудівник-6»зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, який мав бути зареєстрований, уваги не звернув та не врахував, що за таких обставин ОСОБА_1 була звільнена від обов`язку надсилати копію скарги заінтересованій особі (стягувачу) або подавати до суду для неї копії документів, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про повернення скарги без розгляду, безпідставно обмеживши право заявника на доступ до суду.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що право на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, хоча і не є абсолютним та може підлягати дозволеним обмеженням, такі обмеження повинні переслідувати легітимну мету і мати розумне співвідношення пропорційності між застосованими засобами та переслідуваною метою (див. рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року). Це означає, що процесуальні норми мають бути застосовані таким чином, щоб не обмежувати доступ до правосуддя надмірно.

Стала практика Верховного Суду, включаючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, послідовно наголошує на тому, що суд зобов`язаний суворо дотримуватися процесуальних вимог, встановлених законом, і не може покладати на учасників справи обов`язки, не передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Верховний Суд неодноразово вказував, що суд не має права на власний розсуд визначати зміст і обсяг процесуальних прав та обов`язків учасників справи, а також покладати на них обов`язки, які не передбачені законом. Повернення заяви без розгляду з підстав, не передбачених процесуальним законом, є порушенням права на доступ до правосуддя. Процесуальні дії мають вчинятися у порядку, встановленому ЦПК України, і суд не може вимагати від учасника процесу виконання дій, які не передбачені законом.

Суд першої інстанції, поклав на заявника, яка звернулася через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, обов`язок, не передбачений законом, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення скарги заявнику без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року скасувати, справу № 2605/7014/12 (провадження № 4-с/756/55/25) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба

Д.О. Таргоній