ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7148/25 Справа № 210/3144/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Петрушкевич О.В., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій та просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої залиттям помешкання з вини відповідача матеріальної шкоди у сумі 56 406,00 грн, моральну шкоду у сумі 28 594,00 грн та витрати, пов`язані з виготовленням звіту про оцінку заподіяної шкоди у розмірі 5 000 гривень, витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 9 935,00 грн, судовий збір 1 073,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

09 квітня 2023 року у вище вказаній квартирі ОСОБА_1 виявила залиття своєї квартири, вода текла з гори з квартири відповідача, а саме з квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться над квартирою позивачки.

Відповідно Акту №020 від 10.04.2023 року встановлено, що 09.04.2023 року в будинку АДРЕСА_3 , у квартирі АДРЕСА_4 трапилося залиття, аварія на трубі водовідведення, яка розташована на кухні та ванній кімнаті у квартирі АДРЕСА_2 у верхньому правому куті кухні від дверного отвору є мокрі потьоки від кута сталі до проходу до підлоги 120 см х 265 см віл стелі по стіні 80 см х 265см, від верхнього кута на стелі 100 см х 120 см та 35 см х 85 см та на дверному отворі 10 см х 25 см. У ванній кімнаті у правому куті на стелі мокрі плями у розмірі 60 см х 100 см, а також мокрі плями по центру кут зверху 15 см х 30 см. У коридорі між прихожою та великою кімнатою над дверним отвором зліва у куті стелі зверху мокрі потьоки розміром 10 см. х 20 см та 5 см х 85 см. Потрібний косметичний ремонт кухні, ванної кімнати та коридору. Причиною залиття 42 квартири, що трапилась внаслідок несвоєчасного обслуговування водовідведення у 46 квартирі, який знаходиться у незадовільному технічному стані. Висновки і рекомендації комісії: необхідно квартирі АДРЕСА_2 зробити внаслідок заподіяної шкоди квартирі АДРЕСА_4 косметичний ремонт у кухні, ванній кімнаті, коридорі, а також у квартирі АДРЕСА_2 відремонтувати аварійну ділянку квартирного водовідведення.

Відповідно Висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи №33-23 від 04.05.2023 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт, внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 на квітень 2023 року становить 56 406,00 грн, яку позивач просила стягнути з відповідача на свою користь, в якості заподіяння майнової шкоди.

Крім того, ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідач пережила стрес, який супроводжувався нервовим навантаженням, моральним стражданням, станом постійної тривоги, переживанням пов`язаним із залиттям її житла. Через протиправні дії відповідача позивач вимушена докладати додаткових зусиль для організації повсякденного життя в умовах пошкодженого, залитого, житла. Позивач змушена перейматись питаннями ремонту пошкодженої квартири, при цьому вона не мала б цього робити у випадку якби відповідач не порушила її права. Моральну шкоду оцінює в 28 594,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири в розмірі 56 406,00 грн, суму моральної шкоди завданої затопленням квартири в розмірі 5 000,00 грн, вартість проведеної будівельно-технічної експертизи в розмірі 5000,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 9 935,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не поставила її до відома про залиття її квартири, не повідомила про цей факт і її батьків, які також мешкають в цьому будинку. Вказує, що позивач по справі є головою ОСББ, яка залучила до складу комісії двох членів правління ОСББ та одного пенсіонера та сама затвердила Акт про залиття квартири. Звертає увагу на те, що члени комісії, які підписали Акт про затоплення квартири позивача не піднімалися та не оглядали її квартиру, а також не запрошували її для огляду затопленої квартири позивача. Також звертає увагу на те, що експерт Біхно М.В. її також не запрошувала до квартири позивача і також не оглядала її квартиру, тобто не встановлювала причини затоплення.

Окремо звертає увагу на те, що позивач умисно у позові не зазначила її контактні дані, а саме номер мобільного телефону, яка, як голова ОСББ, має такі дані. Вважає, що усі дії позивача були направлені на те, щоб відповідач не знала про подачу позову до суду. Стверджує, що вона не отримувала жодної повістки від суду і позивач не повідомляла їй, що відбуваються судові засідання по її позову. Просить взяти до уваги той факт, що позивач без її присутності склала Акт про затоплення, не запросила її на огляд затопленої квартири, тобто на власний розсуд встановила причину затоплення, не дослідивши її квартиру.

Посилається, що судом не взято до уваги, що у висновку експерта зазначені тільки суми збитків, однак експерт не вказує причину затоплення квартири, тобто відсутній зв`язок у завданні шкоди позивачу. Наголошує, що при розгляді справи судом фактично було порушено її право на захист.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрушкевич О.В., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

При цьому, представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог та положень процесуального Закону, відповідачем не наведено жодного процесуального порушення, та фактично такі порушення відсутні. Відповідач належним чином повідомлялася про розгляд справи та з незрозумілих причин не отримувала повістки за задекларованим місцем проживання і не заявила про власну позицію захисту. Відповідачем не заявлялося в суді першої інстанції та не заявлено клопотання про виключення з числа доказів акту про залиття та будівельну-технічну експертизу. Акт про залиття та будівельно-технічна експертиза відповідачем не оскаржувалися в судовому порядку, альтернативна будівельно-технічна експертиза відповідачем не проводилась, станом на дату розгляду справи акт про залиття та будівельно-технічна експертиза не оскаржені відповідачем, відтак виступають належними, допустимими та достовірними доказами по суті. Акт про залиття встановлює та підтверджує факт залиття, включно з причиною залиття. Доводи відповідача відносно того, що до складу комісії, яка проводила обстеження за актом про залиття були залучені люди, які начебто пов`язані з головою правління та ще одна «хвора житель-пенсіонер» не знаходять документального підтвердження, у зв`язку з чим спростовуються позивачем. Міркування відповідача в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів наявних в матеріалах справи суду першої інстанції. Жодних підтверджених обґрунтувань щодо необхідності зменшення розміру матеріальної та моральної шкоди, судових витрат відповідачем не наведено.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Петрушкевич О.В. не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі та пояснила, що було декілька затоплень її квартири. Затоплював сусід з квартири зверху на прізвище ОСОБА_3 . Вона не викликала комісію, що обстежити свою квартиру. З Актом про затоплення вона не згодна. Цей акт склала позивачка сама як голова ОСББ та її довірені особи. Проти неї вони всі дуже налаштовані. Також вона не згодна з розміром шкоди, яку визначив експерт. Експерт не встановив причину затоплення. Просила задовольнити її апеляційну скаргу, скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2 , представника позивачки адвоката Мотрук В.І., який підтримав апеляційну скаргу позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що залиття відбулося з вини відповідачки, оскільки залиття відбулося саме з її квартири, яка належить їй на праві власності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволеню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу дійсно заподіяно моральну (немайнову) шкоду, у зв`язку з затопленням її квартири, оскільки подія пошкодження власного нерухомого майна сторонніми особами дійно викликає моральні переживаеея та емоційну напругу. Разом з тим, суд виснував, що розмір моральної шкоди, який визначений позивачем в сумі 28 594 грн є недоведеним та явно завищеним, тому дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Також, оскільки позивачем підтверджений факт понесених витрат на отримання правничої допомоги, у зв`язку з відсутністю заперечень відповідача в цій частині, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на отримання правничої допомоги в сумі 9 935 грн.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам закону з огляду на наступне.

У пунктах 8, 9 частини другоїстатті 19 ЦК Українипередбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 42).

З Акту №020 від 10 квітня 2023 року про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання та водовідведення), встановлено: що « 09 квітня 2023 року в будинку АДРЕСА_3 , у квартирі АДРЕСА_4 , трапилось залиття, аварія на трубі з водовідведення, яка розташована на кухні та ванній кімнаті у квартирі АДРЕСА_2 , у верхньому правому куті кухні від дверного отвору є мокрі потьоки від кута стелі по продуху до підлоги 120см*265см та від стелі по стіні 80см*265см; від верхнього кута на стелі 10см*120см та 35см*85 см та на дверному отворі 10см*25см. У ванній кімнаті у правому куті на стелі мокрі плями у розмірі 60см*100см, а також мокрі плями по центру кут зверху 15см*30см. У коридорі між прихожою та великою кімнатою над дверним отвором зліва у куті на стелі зверху мокрі потьоки розміром 10см*20см та 5см*85см. Потрібний косметичний ремонт кухні, ванної кімнати та коридору.

Причиною залиття 42 квартири, що трапилась внаслідок несвоєчасного обслуговування водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 , який знаходиться у незадовільному технічному стані.

Висновки і рекомендації комісії: необхідно 46 квартирі зробити внаслідок заподіяної шкоди 42 квартирі косметичний ремонт у кухні, ванній кімнаті, коридорі, а також у квартирі АДРЕСА_2 відремонтувати аварійну ділянку квартирного водовідведення. (а.с. 6)

Власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 ( а.с. 40, 41).

Відповідно Висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 33-23 щодо визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок залиття житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , який проведений судовим експертом Бихно М.В. 04 травня 2023 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок залиття житлової квартири АДРЕСА_1 , визначена станом на квітень 2023 року, становить 56 406,00 грн. (а.с. 7-33). За послугу по оцінці спричиненої шкоди, позивач сплатив 5000,00 грн.(а.с. 34)

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, що квартира ОСОБА_2 розташована над квартирою позивача ОСОБА_1 .

Факт залиття квартири АДРЕСА_1 з вини власника квартири АДРЕСА_5 підтверджується актом № 020 від 10 квітня 2023 року, при цьому відомості викладені в цьому документі відповідачем не спростовані. Також в експертному дослідженні було встановлено розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача у розмірі 56 406,00 грн.

За таких обставин, встановивши, що позивач довела спричинення матеріальної шкоди в результаті залиття її квартири з квартири відповідача, розмір завданої шкоди, причинний зв`язок між ними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачам шкода підлягає відшкодуванню саме ОСОБА_2 .

При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надавала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Доводи про те, що позивачем не доведено вини відповідача у затопленні квартири АДРЕСА_1 не можуть бути прийнятими апеляційним судом, оскільки обов`язок спростування доводів позивачів покладено саме на відповідача, яка оскаржуючи рішення суду першої інстанції жодним чином не довела протилежного.

Також апелянтом не спростовується розмір матеріальної шкоди, визначеної позивачем.

Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 рокуу справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати».

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначала, що вона виражаються у її душевних, моральних хвилюваннях протягом тривалого часу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що відповідачка повинна відшкодувати позивачам моральну шкоду за негативні явища, які виникли у позивача в зв`язку з пошкодженням її квартири внаслідок залиття, понесенням збитків та порушенням нормальних життєвих зв`язків, оскільки подія пошкодження власного нерухомого майна сторонніми особами дійно викликає моральні переживання та емоційну напругу.

При цьому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також ураховуючи те, що стягнення моральної шкоди не повинно призводити до надмірного збагачення, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми у відшкодування моральної шкоди до 5 000 гривень.

Щодо доводів апеляційної сарги про розгляд справи за її відсутності без належного повідомлення, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві було зазначено адресу відповідача за місцем завдання шкоди. На запит суду першої інстанції щодо встановлення місця проживання чи реєстрації відповідачки надано відповідь про реєстрацію відповідачки за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.49)

На вказану адресу було направлено позовну заяву разом із ухвалою про відкриття провадження, які повернулись з відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.67).

Рекомендоване поштове відправлення з судовою повісткою, надіслане на адресу відповідачки, зазначену в позовній заяві позивачем за місцем спричинення шкоди, як місце проживання відповідачки: АДРЕСА_8 , також повернуто на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 77)

Відповідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи те, що судом було вжито всіх заходів для з`ясування місця реєстрації або проживання відповідачки, та те, що сама відповідачка в апеляційній скарзі зазначає місцем її проживання квартиру за місцем заподіяння шкоди, суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідачку про розгляд справи.

З огляду на вказане, апеляційний суд відхиляє аргументи відповідачки щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на розгляд справи без її участі без повідомлення її належним чином про дату, час та місце засідання суду, оскільки доводи відповідачки в цій частині спростовуються матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів враховує сталу практику Верховного Суду, неодноразово застосовану під час розгляду справ, про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018року у справі №800/547/17, постанова Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, Постанова Верховного Суду від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, постанова Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку із не повідомленням відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував у достатньому обсязі характер спірних правовідносин та визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, а тому прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 17 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: