РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді Єфіменко Н.В.,

секретаря Лущан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними,

встановив:

12 серпня 2020 року АТ «ОТП Банк» (далі: позивач) звернулось до ОСОБА_1 (далі: відповідач-1), ОСОБА_2 (далі: відповідач-2), ОСОБА_3 (далі: відповідач-3) з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 1 та 2 заборгованості за кредитним договором №ML-701/472/2008 26/08/2008 в сумі 1 449 722, 55 грн., з яких: перший транш 899 471, 78 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 53 344, 90 грн. заборгованість по сплаті відсотків за період з 26.12.2019 по 06.05.2020; 693, 57 грн. заборгованість за пенею за період з 28.01.2020 по 03.05.2020; другий транш 496 074, 82 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 137, 26 грн. заборгованість по сплаті відсотків за період з 27.01.2020 по 06.05.2020; 0,22 грн. заборгованість за пенею за період з 26.02.2020 по 07.05.2020; звернення примусового стягнення на нерухоме майно кв. АДРЕСА_1 , належній на праві власності відповідачу-3 для задоволення вимог позивача за кредитним договором №ML-701/472/2008 від 26.08.2008р. у сумі 1 449 722, 55 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на укладення 26.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого він є, та відповідачем-1 кредитного договору №ML-701/472/2008, за умовами якого відповідач-1 отримав кредит у сумі 1 677 261, 74 грн. строком до 25.08.2023, із зобов`язанням повернути отриманий кредит, здійснювати відповідні плати за користування кредитними коштами та укладення, в забезпечення виконання кредитного договору, між банком та відповідачем-2 Договору поруки №SR-701/472/2008, між банком та відповідачем-3 Договору іпотеки №PML-701/472/2008, не виконання відповідачами свого зобов`язання, внаслідок чого позивач вимушений звернутись до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

06.10.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

05.11.2020 відповідач-2 проти задоволення позову заперечував за пропуску позивачем шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

24.11.2020 відповідач-3 також проти задоволення позову заперечував за укладення 25.05.2016 додаткової угоди, якою основне зобов`язання змінене, а тому додаткові зобов`язання у виді поруки та іпотеки припинились, а також, за спливу строку пред`явлення до неї вимог. Вважає, що не зазначення у вимозі суми та виду не виконаних зобов`язань, дати виникнення прострочення та не долучення до вимоги повноважень підписанта, виконанню вона не підлягає. Вимога позивача про стягнення усього боргу до встановленої дати повернення позичальником кредиту, - 25.08.2023, передчасна.

30.11.2020 відповідач-3 в поданих суду письмових поясненнях повідомила, що є інвалідом 2-ї групи, а квартира, що є предметом іпотеки, її єдине житлом, яке придбане не за кредитні кошти, які вимагає повернути позивач. Ця квартира є спільною сумісною власністю її та чоловіка, який не надавав своєї згоди на передачу квартири в іпотеку. Вважає, що позивачем та відповідачем-1 у 2016 році змінені умови кредитного договору без згоди майнового поручителя, шляхом видачі гривневого кредиту для погашення валютного, конвертація суми кредиту з долара США в гривню при цьому не відбувалась.

14.12.2020 відповідачем-3 поданий зустрічний позов до АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним укладеного 25.05.2016 між нею та відповідачем Додаткового договору №1 до Договору іпотеки №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, визнання недійсним укладеного 25.05.2016 між нею та відповідачем Договору іпотеки №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 у частині формулювання «та майбутніми» у визначені терміну (друге речення п.1 ч.1 Додаткового договору) «Кредитний договір» - кредитний договір №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, укладений між боржником та іпотеко держателем, зі всіма існуючими та майбутніми змінами та поновленнями.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач-3 посилалась на відсутність згоди її чоловіка під час укладення 25.05.2016 Додаткової угоди №1 до Договору іпотеки №ML-701/472/2008 від 26.08.2008. Крім того, другим реченням п.1 розд.1 Додаткового договору №1 від 25.05.2016 до договору іпотеки №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 передбачено, що «кредитний договір» - кредитний договір №ML-701/472/2008, укладений між боржником та іпотеко держателем 26.08.2008, зі всіма існуючими та майбутніми змінами та доповненнями. Враховуючи, що в п.2.1 ч.1 Додаткового договору №1 від 25.05.2016 до Договору іпотеки №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 є посилання на забезпечення зобов`язання саме за кредитним Договором (зі всіма існуючими та майбутніми змінами та доповненнями), також є посилання на Кредитний договір (зі всіма існуючими та майбутніми змінами та доповненнями) у визначенні терміну «боргові зобов`язання», квартира була передана в іпотеку щодо виконання зобов`язань, які не існували на момент передачі квартири в іпотеку, як і не існувало підстав їх виникнення (формулювання «майбутніми змінами та доповненнями»). Вважає, що таке визначення Кредитного договору в частині забезпечення зобов`язань з майбутніми змінами та доповненнями до кредитного договору у редакції, яка існувала на момент укладення додаткової угоди до договору іпотеки, суперечить ст.7 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Забезпечення майбутніх зобов`язань за відсутності підстав їх виникнення, порушує її права власника майна, переданого в іпотеку, оскільки на момент укладення додаткової угоди до Договору іпотеки їй невідомий був склад та розмір зобов`язань, за невиконання яких можливе звернення стягнення на належну їй квартиру. Тобто, наявні підстави, передбачені ст. 203, 215 ЦК України, для визнання додаткового Договору №1 від 25.05.2016 до Договору іпотеки №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 недійсним в частині формулювання «та майбутніми» визначення терміну (друге речення п.1 ч.1 Додаткового договору) «Кредитний договір» кредитний договір №ML-701/472/2008 укладений між боржником та іпотеко держателем 26.08.2008, зі всіма існуючими та майбутніми змінами та доповненнями.

23.02.2021 представником позивача подані письмові пояснення, відповідно до яких він зазначає, що відповідач-2 посилається на ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, що втратила чинність. Наразі дана стаття строку пред`явлення вимог до поручителя не містить та відповідно до п.1.2 ч. ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 №2478-VII, цей закон застосовується до правовідносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після ведення його в дію, крім ч.4 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього закону. Також зазначив, що Додатковим договором №1 від 25.05.2016 сторони лише змінили деякі умови існуючого зобов`язання, внаслідок чого положення ст.604 ЦК України на дані правовідносини не поширюються, а твердження відповідача-3 про припинення додаткових зобов`язань у зв`язку з новацією є помилковим. Основне зобов`язання, що виникло з кредитного договору, не припинене, а тому і підстави припинення поруки відсутні. Твердження відповідача-3 про припинення зобов`язання поруки та іпотеки у зв`язку із припиненням основного зобов`язання внаслідок заміни його новим зобов`язанням, є помилковим. Умовами договору не визначена обов`язковість зазначення дати виникнення прострочення виконання, а враховуючи невиконання умов договору щодо повернення кредитних коштів та направлення відповідних вимог згідно умов договору, кредитор змінює строк основного зобов`язання й вся заборгованість, визначена у вимозі станом на 07.05.2020 в сумі 1 449 028,76 грн. підлягає поверненню. Крім того, ані умовами договору, ані чинним законодавством не передбачено долучення до вимоги довіреності особи, яка підписала вимогу. Так, вимога скріплена підписам та печаткою. Крім того, чинним законодавством не передбачене зазначення згоди чоловіка на передачу квартиру в іпотеку саме у Договорі іпотеки. Така згода надавалась чоловіком відповідача-3 у день укладення Договору іпотеки 26.08.2008, про що свідчить нотаріально посвідчена заява.

26.04.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова прийнята до розгляду разом із первісним позовом зустрічна позовна заява відповідача-3.

Позивач заперечував проти задоволення зустрічного позову та зазначив, що відповідач-3 помилково вважає, що при укладенні додаткового договору до договору іпотеки її чоловік мав надати нотаріально засвідчену згоду. Умовами додаткової угоди відображено інформацію про внесення змін і доповнень в існуючий договір іпотеки. Іпотека забезпечує той же кредитний договір, але в іншій валюті, - в гривні.

06.02.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова закрите підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті.

До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, причину неявки не сповістили.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення справи судом не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе прости розгляд справи за відсутності учасників справи.

Одночасно суд зазначає, що розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості повідомлення про явку в суд не є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

26.08.2008 відповідач-1 звернулась до позивача із заявою про отримання кредиту, що підтверджено кредитною заявкою відповідача -1 від 26.08.2008.

26.08.2008 між позивачем та відповідачем-1 укладений кредитний Договір №ML-701/472/2008, відповідно до умов якого відповідач-1 отримала кредит в сумі 88 639, 95 доларів США зі строком повернення до 25.08.2023, сплатою 5, 99 % річних, річною базою нарахувань 360 календарних днів, із цільовим призначенням споживчі цілі, інші істотні мови цього Договору викладені у частині 2.

Як вбачається з п.1.9.1. ч. 2 Договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителеми. Та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором, (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3 та ст.3 цього договору)чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі-вимога). При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Між позивачем та відповідачем-1 узгоджений графік платежів, що підтверджено Додатком №1 до Кредитного Договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008.

Крім того, 26.08.2008 між позивачем та відповідачем-2 укладений Договір поруки №SR-701/472/2008, за умовами якого відповідач-2 зобов`язався відповідати за повне виконання відповідачем-1 умов кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008.

Також, 26.08.2008 між позивачем та відповідачем-3 укладений Договір іпотеки, предметом якого є кв. АДРЕСА_1 .

25.05.2016 відповідач-1 звернулась до позивача із заявою про видачу траншу в розмірі 1 677 261, 74 грн. шляхом перерахування кредитних коштів у повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок, відкритий у АТ «ОТП Банк» на її ім`я.

25.05.2016 між позивачем та відповідачем укладений Додатковий Договір №1 до Кредитного Договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, відповідно до змісту якого, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: в порядку передбаченому цим додатковим договором банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті кредиту визначеного цим додатковим договором, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому додатковому договорі та кредитному договорі, викласти терміни «розмір кредиту, валюта кредиту, цільове використання кредиту, річна база нарахування процентів та дата остаточного повернення кредиту» викласти в наступній редакції: розмір кредиту-1 174 083, 22 грн., кредит-2 503 178, 52 грн., цільове використання кредиту зміна валюти боргових зобов`язань шляхом направлення кредитних коштів на погашення боргових зобов`язань позичальника за кредитним договором, річна база нарахування процентів 365 календарних днів, дата остаточного повернення 25.08.2023.

Узгоджений графік платежів, що підтверджується додатками №1 та №2 до додаткового договору №1 від 25.05.2016 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008.

25.05.2016 між позивачем та відповідачем-2 укладений Додатковий договір №1 до договору поруки №SR-701/472/2008 від 26.08.2008, відповідно до змісту якого сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до Договору поруки №SR-701/472/2008 від 26.08.2008, наступного змісту, в розділі визначення термінів термін «кредитний договір» викласти в наступній редакції: кредитний договір кредитний договір №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, укладений між кредитором та боржником з усіма існуючими та майбутніми змінами , доповненнями та додатками до нього.

25.06.2016 між позивачем та відповідачем-2 укладений додатковий договір №31 до договору поруки від 26.08.2008.

09.06.2017 між позивачем та відповідачем-1 укладена Додаткова угода №2 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, відповідно до змісту якого сторони домовились внести зміни до кредитного договору наступного змісту: на період з 09.06.2017 по 24.05.2018 для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись фіксована процентна ставка 11% річних; на період з 25.05.2018 по 26.05.2019 для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись фіксована процентна ставка 13, 99 % річних; на період з 27.05.2019 до повного виконання зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись плаваюча процента ставка фіксований процент +UIRD, фіксований процент 1 % річних.

Узгоджений графік платежів, що підтверджується додатком №1 до додаткової угоди №2 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008.

09.06.2017 між позивачем та відповідачем-1 укладена Додаткова угода №2 до договору поруки №SR-701/472/2008 від 26.08.2008.

24.07.2018 між позивачем та відповідачем-1 укладений Додатковий договір №3 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, відповідно до змісту якого сторони домовились внести зміни до кредитного договору наступного змісту: на період з 24.07.2018 по 24.06.2019 для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись фіксована процентна ставка 12 %; на період з 25.06.2019 по до повного виконання зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись плаваюча процента ставка - фіксований процент +UIRD, фіксований процент 1 % річних.

Узгоджений графік платежів, що підтверджується додатком №1 до додаткової угоди №3 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008.

24.07.2018 між позивачем та відповідачем-2 укладений договір про внесення змін та доповнень №3 до договору поруки №SR-701/472/2008 від 26.08.2008.

24.07.2019 між позивачем та відповідачем-1 укладений Додатковий договір №4 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, відповідно до якого сторони домовились внести зміни до кредитного договору наступного змісту: на період з 24.07.2019 по 25.12.2019 для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись фіксована процентна ставка 12 %; на період з 26.12.2019 по до повного виконання зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом-1 буде використовуватись плаваюча процента ставка - фіксований процент +UIRD, фіксований процент 1 % річних.

Узгоджений графік платежів, що підтверджується додатком №1 до додаткової угоди №4 до кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008.

24.07.2019 між позивачем та відповідачем-2 укладений договір про внесення змін та доповнень №4 до договору поруки №SR-701/472/2008 від 26.08.2008.

Банк своє зобов`язання виконав у повному обсязі надавши позивачу кредит, що підтверджується випискою.

Внаслідок порушення відповідачем-1 умов кредитного договору №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 виникла заборгованість у сумі 1 449 722, 55 грн., з яких: перший транш 899 471, 78 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 53 344, 90 грн. заборгованість по сплаті відсотків за період з 26.12.2019р. по 06.05.2020р.; 693, 57 грн. заборгованість за пенею за період з 28.01.2020р. по 03.05.2020р.; другий транш 496 074, 82 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 137, 26 грн. заборгованість по сплаті відсотків за період з 27.01.2020р. по 06.05.2020р., 0,22 грн. заборгованість за пенею за період з 26.02.2020р. по 07.05.2020р.

13.05.2020 банк направив відповідачам вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, які ними проігноровані.

Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує:

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-701/472/2008 26/08/2008 в сумі 1 449 722, 55 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1. ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, що передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки, будь-який із зазначених у ч.4 ст.599 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у т.ч. застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред`явлення позову, кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями ч.4 ст.559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, про що зазначено у ч.1 ст.252 ЦК України.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, що передбачено ст. 251, 252 ЦК України.

Приписами ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що 26.08.2008 між позивачем та відповідачем-1 укладений кредитний Договір №ML-701/472/2008, досягнуті усі істотні умови договору, однак позичальник свої зобов`язання з повернення грошових коштів в повній мірі не виконував, у зв`язку із чим, виникла заборгованість в сумі 1 449 722, 55 грн., з яких: перший транш 899 471, 78 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 53 344, 90 грн. заборгованість по сплаті відсотків за період з 26.12.2019 по 06.05.2020; 693, 57 грн. заборгованість за пенею за період з 28.01.2020 по 03.05.2020; другий транш 496 074, 82 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 137, 26 грн. заборгованість по сплаті відсотків за період з 27.01.2020 по 06.05.2020; 0,22 грн. заборгованість за пенею за період з 26.02.2020 по 07.05.2020.

Пунктами 4.1., 4.2. договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Тобто договором поруки строк, після якого порука припиняється не визначений.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж за кредитом здійснений відповідачем у січні 2020 року.

Позивач звернувся до суду з позовом у липні 2020 року, отже строк передбачений ст.559 ЦК України, не пропущений.

Відповідачем-1 докази на спростування наведених вище висновків не надані, як і не надано і доказів відсутності боргу перед позивачем.

За таких обставин, оскільки відповідач-1 належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про те, що відповідачем-1 порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, борг у розмірі 1 449 722, 55 грн., що існує на момент розгляду справи в суді, підлягає солідарному стягненню з відповідача 1 та 2 на користь позивача.

Щодо звернення стягнення на нерухоме майно: кв. АДРЕСА_1 , належого на праві власності відповідачу-3 для задоволення вимог позивача за кредитним договором №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 в сумі 1 449 722, 55 грн.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, що передбачено ч.1 ст.575 ЦК України.

Поняття іпотеки деталізує абзац 3 ст.1 Закону України від 05.06.2003 №898-IV«Про іпотеку» (далі: Закон №898-IV), який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, про що зазначено у ч.5 ст.3, абз.2 і 7 ч.1 ст.17 Закону №898-IV, ч.1 ст.593 593 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону №898-IV про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 755/13805/16-ц зазначено, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на судовий - на підставі рішення суду та позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.36, 37 Закону №898-IV є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду на підставі застереження в іпотечному договорі або в окремому договорі, укладеному сторонами в порядку досудового врегулювання.

Законом №898-IV та п.6.2 договору іпотеки передбачено право позивача, як іпотекодержателя, задовольнити свої вимоги за рахунок вартості предмета іпотеки, зокрема у випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 6.4.1. договору іпотеки сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення в рішенні суду права іпотекодержателя продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки є неналежним способом захисту.

Частина 2 ст.36 Закону №898-IV, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателя застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва вказані у ч.3 ст.36 Закону №898-IV, способи задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 37, 38 Закону №898-IV), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 (справа №310/11024/15-ц) і підлягає врахуванню при вирішення цього спору, що передбачено ч.4 ст.263 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, за ненадання позивачем доказів неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову.

Відповідно до ст.6 Закону майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, щодо відповідності змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1-3 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18 у п.8.65 вказала, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Пунктом 6 ст.3 ЦК України передбачено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 надав своїй дружині ОСОБА_3 згоду на передачу кв. АДРЕСА_1 , придбаної у період шлюбу за спільні кошти, у іпотеку (т.1 а.с.238).

Окремого зазначення у договорі іпотеки згоди другого із подружжя, не передбачено.

Таким чином з 26.08.2008 кв. АДРЕСА_1 набула статусу іпотечного майна за договором №PМL-701/472/2008і цей статус додатковими угодами та змінами до договорів не припинявся.

Вимога відповідача-3 стосовна визнання недійсним додаткового договору №1 від 25.05.2016 укладеного нею з позивачем, до договору іпотеки №PМL-701/472/2008 від 26.08.2008 в частині формулювання «та майбутніми» у визначені терміну (друге речення п.1 ч.1 Додаткового договору) «Кредитний договір» - кредитний договір №ML-701/472/2008 від 26.08.2008, укладений між боржником та іпотекодержателем, зі всіма існуючими та майбутніми змінами та доповненнями, обґрунтована відсутністю зобов`язань та підстав їх виникнення на момент передачі квартири в іпотеку.

Втім, жодної обставини за яких оспорюваний правочин суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відповідачем-3 не наведено. На момент підписання договору відповідач-3 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Доказів невідповідності її волевиявлення внутрішній волі як і того, що це волевиявлення було не вільним, суду не надано. Так, з часу укладення 25.05.2016 цього договору відповідач-3 ані до позивача, ані до відповідача, ані до суду або до правоохоронних органів за захистом своїх прав, не зверталась, а реальністю настання правових наслідків, обумовлених договором іпотеки і є можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, загальні посилання відповідача-3 на недодержання в момент вчинення правочину позивачем вимог встановлених ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, безпідставні.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-701/472/2008 від 26.08.2008 у розмірі 1 449 722 (один мільйон чотириста сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 55 коп., що складається: перший транш: 899 471 (вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 78 коп. заборгованість по сплаті кредиту; 53 344 (п`ятдесят три тисячі триста сорок чотири) грн. 90 коп. заборгованість по сплаті відсотків за період з 26.12.2019 по 06.05.2020; 693 (шістсот дев`яносто три) грн. 57 коп. заборгованість за пенею за період з 28.01.2020 по 03.05.2020; другий транш: 496 074 (чотириста дев`яносто шість тисяч сімдесят чотири) грн. 82 коп.; 137 (сто тридцять сім) грн. 26 коп. заборгованість по сплаті відсотків за період з 27.01.2020 по 06.05.2020; 0,22 грн. заборгованість за пенею за період з 26.02.220 по 07.05.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 21 735 (двадцять одна тисяча сімсот тридцять п`ять) грн. 43 коп. у рівних частках по 10 867 (десять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 71 коп.

В іншій частині позову, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договорів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «РТП Банк», , м. Київ, вул. Жилянська, буд.43.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 19.12.2025.

Суддя Н.В. Єфіменко