Номер провадження № 2/521/5712/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Поліщук І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Коржеван В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради (КУ «Одесреклама») про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 26.05.2025 р. періодично отримує від Відповідача телефонні виклики на свій мобільний телефон за номером НОМЕР_1 , під час яких лунає аудіозапис голосового повідомлення щодо необхідності погашення заборгованості перед КУ «Одесреклама» наступного змісту: «Одесреклама. Терміново сплатіть заборгованість. В разі несплати, договір та дозвіл буде анульовано. За детальною інформацією звертайтесь за адресою: місто Одеса, вулиця Косівська, 2Д або за телефоном НОМЕР_2 ».

Вказані телефонні виклики здійснювалися Відповідачем безперервно протягом дня з часовим інтервалом в 1-2 хвилини та кожного разу з нових номерів телефонів, що перешкоджало їх блокуванню, унеможливлювало нормальне життя та роботу Позивача, спричинило йому суттєві моральні страждання.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача телефоном та особисто за адресою: АДРЕСА_1 з вимогою припинити дзвінки та пояснював, що ніколи не перебував з Відповідачем ні в яких правовідносинах, договори з ним не укладав, ніякі дозволи не отримував, ніякої заборгованості перед Відповідачем ніколи не мав і не має.

Відповідач відмовився припинити телефонні виклики, мотивуючи це тим, що номер телефону Позивача зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в якості контактного номеру телефону Товариства з обмеженою відповідальністю «Екшн Кіно» (), яке має борг перед Відповідачем в сумі 8390,55 грн. по платі за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів згідно з Договором № 2292-од від 01.12.2021 р.

Ігноруючи пояснення Позивача, що він не має ніякого відношення до діяльності ТОВ «Екшен Кіно», Відповідач продовжив здійснення Позивачу вказаних телефонних викликів з голосовим повідомленням щодо необхідності сплати боргу аж до пред`явлення Позивачем позову до Відповідача про стягнення моральної шкоди.

На офіційні письмові запити Позивача Відповідач заперечив будь-яку свою причетність до здійснення телефонних викликів Позивачу, через що Позивач був змушений звернутися до органів поліції, Уповноваженого з прав людини, міського голови міста Одеси, Управління реклами Одеської міської ради для встановлення осіб, причетних до здійснення вказаних телефонних викликів та захисту свого права на недоторканність приватного життя.

Отримання від Відповідача численних безпідставних викликів про погашення боргу, якого у Позивача не було, відмова Відповідача припинити вказані телефонні виклики на законні вимоги Позивача, заперечення Відповідачем своєї причетності до здійснення вказаних телефонних викликів, змушена потреба у зверненні Позивача до низки державних органів та установ за захистом своїх прав спричинили Позивачу суттєві моральні страждання та завдали моральної шкоди, яку Позивач оцінює в 100.000 грн. та просить стягнути з Відповідача.

Під час розгляду справи Позивачем було запропоновано Відповідачу укласти мирову угоду, за умовами якої Відповідач мав визнати помилковість своїх дій, вибачитися, гарантувати не повторюваність телефонних викликів на майбутнє та відшкодувати моральну шкоду Позивачу в розмірі 20 000 грн.

Відповідач КУ «Одесреклама» надало відзив на позовну заяву, в якому вказало, що позовні вимоги не визнає та просить суд у їх задоволенні відмовити.

У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначив, що не здійснював та не здійснює дзвінків Позивачу щодо заборгованості.

У Відповідача відсутні будь-які правовідносини з Позивачем, будь-якої заборгованості у Позивача перед Відповідачем немає.

Аналогічні пояснення надано представником Відповідача начальником юридичного відділу КУ «Одесреклама» Джигою В.І. в судовому засіданні 16.09.2025 р.

Судовим наказом Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 р. № 916/4232/24 стягнуто з ТОВ «Екшн Кіно» на користь КУ «Одесреклама» заборгованість в сумі 8390,55 грн. Зазначену заборгованість було стягнуто з ТОВ «Екшн Кіно» приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. повністю в межах виконавчого провадження ВП № 76708637 від 04.12.2024 р. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зазначено номер , як контактний номер ТОВ «Екшн Кіно».

Позивачем не доведено, що номер телефону НОМЕР_1 належить саме йому.

Комунікації Відповідача за номером телефону НОМЕР_1 були в межах повноважень та вимог чинного законодавства України.

Відповідач вважає, що вказана ситуація сталась з вини Позивача, який мав вжити заходів для виключення його номеру телефону з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідач вважає недоведеним факт завдання Позивачу моральної шкоди.

Усі дії Відповідача щодо телефонного інформування Позивача про заборгованість ТОВ «Екшн Кіно» були законними та правомірними, тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Укласти з Позивачем мирову угоду за запропонованих Позивачем або на інших умовах Відповідач відмовився.

Процесуальні дії у справі.

08.07.2025 року постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначене на 07 серпня 2025 року на 10:30 годину.

08.07.2025 р. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.07.2025 р. задоволено клопотання Позивача, ухвалено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Клопотаннями від 10.07.2025 р., 24.07.2025 р., 01.08.2025 р., 03.08.2025 р., 06.11.2025 р. Позивач просив долучити до матеріалів справи додаткові докази, яких у нього не було на момент звернення до суду з позовом, які судом задоволено.

27.07.2025 р. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову.

06.08.2025 р. від Відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку з участю представника Відповідача в судовому засіданні по іншій справі № 916/2473/25.

Наступне судове засідання у справі призначене на 16 вересня 2025 року на 09:30 годину.

22.08.2025 р. Позивач подав до суду клопотання про витребування доказів у ТОВ «лайфселл», яке ухвалою суду від 16.09.2025 р. задоволено.

05.09.2025 р. Позивач звернувся до суду із клопотанням про виклик свідків, в задоволенні якого судом відмовлено.

15.09.2025 р. від КУ «Одесреклама» надійшли заперечення (на відповідь на відзив).

15.09.2025 р. Позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі в розгляді справи в якості третьої особи Управління реклами Одеської міської ради, у задоволенні якого судом відмовлено.

Ухвалою суду від 10 листопада 2025 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 11 год. 00 хв. 19 грудня 2025 року.

19 грудня 2025 року об 11 годині 00 хв. у судовому засіданні приймав участь Позивач особисто, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та представник Відповідача, який просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач зазначає про неодноразове, зокрема протягом 26.05.2025 р., 04.07.2025 р., надходження на належний йому номер телефону численних телефонних викликів з часовим інтервалом 1-2 хвилини кожного разу з нових номерів телефону, під час яких транслювався аудіозапис (голосове повідомлення) про необхідність сплати боргу на користь КУ «Одесреклама». На підтвердження вказаних обставин Позивачем надано скриншоти з екрану мобільного телефону, на яких відображено перелік номерів телефонів, з яких здійснювалися вказані телефонні виклики.

Аудіозапис голосового повідомлення, яке транслювалося під час вищевказаних телефонних викликів, надано Позивачем у вигляді аудіо-файлу клопотанням від 10.07.2025 р. через систему «Електронний суд».

Позивач ніколи не перебував у договірних відносинах з Комунальною установою «Одесреклама», не мав та не має ніяких боргів перед нею, що визнається Відповідачем.

Позивачем було направлено Відповідачу запит від 07.07.2025 р. та запит про надання публічної інформації від 09.07.2025 р., у яких Позивач повідомляв Відповідача про відсутність у нього боргу перед Відповідачем, просив Відповідача припинити вказані телефонні виклики та повідомити чи здійснює вказані телефонні виклики безпосередньо Відповідач або із залученням третіх осіб.

На звернення Позивача від 07.07.2025 р. та від 09.07.2025 р. Відповідачем було надано письмові відповіді листом № 01-28/1508 від 08.07.2025 р. та листом № 01-28/1551 від 05.08.2025 р. відповідно, в яких Відповідач категорично заперечив свою безпосередню причетність до будь-яких телефонних викликів на номер , який належить Позивачу, з боку установи, а також повідомив, що жодні треті особи для здійснення Позивачу телефонних дзвінків Відповідачем не залучались.

Під час судового засідання 16.09.2025 р. представник Відповідача начальник юридичного відділу КУ «Одесреклама» Джига В.І. повторив ті самі твердження, заявивши про відсутність будь-яких телефонних дзвінків Позивачу з боку КУ «Одесреклама».

На виконання вимог ухвали суду від 16.09.2025 р. Повідомленням про надання витребуваних доказів вих. № 4321 від 24.09.2025 р. (арк. справи 76-81) Товариством з обмеженою уідальністю «лайфселл» надано наявну у нього інформацію у паперовому вигляді на 3 аркушах у Додатку № 1 про належність 123 абонентських номерів, з яких на належний Позивачу номер телефону НОМЕР_1 здійснювалися телефонні виклики. Як вбачається з Додатка № 1 до Повідомлення про надання витребуваних доказів вих. № 4321 від 24.09.2025 р. абонентські номери, з яких Позивачу здійснювалися телефонні виклики, належать Комунальній установі «Одесреклама» (; вул. Косівська, 2Д, м. Одеса, 65091).

Після отримання судом вищевказаної відповіді від ТОВ «лайфселл» під час судового засідання 10.11.2025 р. той самий представник Відповідача начальник юридичного відділу КУ «Одесреклама» Джига В.І. змінив свої свідчення і повідомив, що телефонні номери, з яких Позивачу надходили голосові повідомлення щодо погашення боргу, обслуговуються оператором стільникового зв`язку «лайфселл», яким надаються послуги телекомунікаційного зв`язку Комунальній установі «Одесреклама» щодо розсилки голосових повідомлень про погашення боргу боржникам установи.

Відтак суд вважає встановленим факт неодноразового здійснення телефонних викликів, зокрема протягом 26.05.2025 р., 04.07.2025 р., з голосовими повідомленнями щодо погашення боргу на номер телефону Позивача НОМЕР_1 саме Відповідачем - Комунальною установою «Одесреклама» із використанням 123 абонентських номерів, що обслуговуються оператором стільникового зв`язку ТОВ «лайфселл».

За змістом п.п. 2.2.6. Статуту КУ «Одесреклама» в редакції, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 14.12.2017 р. № 2770-VII (арк. справи 63) КУ «Одесреклама» здійснює діяльність з надання платних послуг на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, шляхом укладення відповідних договорів з споживачами таких послуг.

Отже Комунальна установа «Одесреклама» як суб`єкт публічно-правових та цивільно-правових відносин має право здійснювати господарську діяльність у формі надання послуг на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, забезпечувати виконання укладених договорів.

Відповідач визнав, що у Позивача ніколи не було і немає заборгованості перед КУ «Одесреклама», що за переконанням суду виключає будь-які правові та фактичні підстави для здійснення на його адресу повідомлень про погашення боргу та свідчить про очевидну неправомірність і безпідставність таких дій Відповідача.

Як слідує з листа Відповідача № 01-28/1551 від 05.08.2025 р. КУ «Одесреклама» не затверджувались окремі положення чи накази щодо вжиття заходів із стягнення заборгованості за укладеними з Установою договорами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та комунальні установи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Оскільки діяльність КУ «Одесреклама» із телефонного інформування громадян про борги не врегульована жодним внутрішнім документом, вона здійснюється без визначеної процедури, без відповідальної посадової особи, без контролю за достовірністю використовуваних даних, що порушує конституційні принципи правової визначеності та передбачуваності.

Суд зазначає, що щохвилинні дзвінки Відповідача Позивачу з нових номерів не переслідували мету разового або належного інформування Позивача про наявність заборгованості, адже така інформація вже була неодноразово доведена до нього раніше. Отже у спірних правовідносинах безперервні телефонні виклики з різних номерів із трансляцією аудіозапису про борг не були способом інформування, а становили примусову психологічну маніпуляцію, спрямовану на обмеження волевиявлення і порушення права на гідність, спокій і приватність.

Такі дії Відповідача мали ознаки нав`язливого впливу і були спрямовані на примушування Позивача до певної поведінки (погашення боргу), що спричинило Позивачу психологічне напруження, тривожність, порушення звичного способу життя, сну, праці тощо, що підтверджено висновком спеціаліста за результатами звернення особи за психологічною допомогою від 24.07.2025 р. за фактом звернення 31.05.2025 р. та висновком спеціаліста за результатами звернення особи за психологічною допомогою від 24.07.2025 р. за фактом звернення 31.05.2025 р. (арк. справи 23-25).

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», яким врегульовано відносини між споживачами та надавачами послуг, встановлено заборону на агресивну комерційну практику у формі, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача, зокрема шляхом здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача.

Здійснення Відповідачем систематичних дзвінків Позивачу з різних номерів із повторенням одного й того ж аудіозапису слід кваліфікувати як агресивну практику, яка мала на меті не надати інформацію, а змусити Позивача діяти певним чином через психологічне виснаження.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст. 32 Конституції, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 15 Цивільного кодексу України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 23 Цивільного кодексу України передбачає право на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) має в Україні статус частини національного законодавства (ст. 9 Конституції України, Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Отже, порушення прав, гарантованих Конвенцією, є одночасно порушенням конституційних прав громадянина України.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Конвенції кожному гарантується право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини телефонні дзвінки це форма комунікації, яка належить до сфери приватного життя (рішення ЄСПЛ у справах Halford v. United Kingdom (1997) та Copland v. United Kingdom (2007)).

Коли ж такі комунікації набувають характеру нав`язливого переслідування, вони порушують саме право на спокій, безпеку та особисту автономію.

Європейський суд з прав людини зауважує, що термін «приватне життя» є широким поняттям, що не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну недоторканність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (BOGOMOLOVA v. RUSSIA, № 13812/09, § 51, ЄСПЛ, 20 червня 2017 року) (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 30.01.2019 р. у справі № 308/5318/15-ц).

Ці рішення ЄСПЛ встановили, що приватне життя особи включає листування, а також телефонні та інші види комунікації, і будь-яке втручання в них має бути передбачене законом, мати легітимну мету, бути виправданим та пропорційним цілям, яких прагне досягнути сторона.

Дії Відповідача щодо організації масових, щохвилинних дзвінків з різних номерів становлять неправомірне і непропорційне втручання у сферу приватного життя Позивача, що охороняється статтею 8 Конвенції, оскільки мета інформування вже була досягнута після першого голосового повідомлення, а подальші дії Відповідача втратили пропорційність і стали формою примусу, створили постійне вторгнення у приватне життя Позивача, включно з порушенням спокою, відпочинку, сну, сімейних відносин.

Суд також виснує, що на запит Позивача від 07.07.2025 р. та на запит про надання публічної інформації від 09.07.2025 р. Відповідачем було надано неправдиву інформацію стосовно непричетності Відповідача до здійснення вказаних телефонних викликів, оскільки надаючи Позивачу відповіді листом № 01-28/1508 від 08.07.2025 р. та листом № 01-28/1551 від 05.08.2025 р. Відповідачу було достеменно відомо про його безпосереднє відношення до здійснення вказаних телефонних викликів на належний Позивачу номер , які Відповідач здійснював у зв`язку з наявністю перед ним боргу іншої особи - ТОВ «Екшн Кіно», до якої Позивач не має ніякого відношення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. № 2939-VI особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

З урахуванням неодноразовості надання Відповідачем заперечень щодо своєї причетності до телефонних викликів; категоричності таких заперечень у письмовій формі та в судовому засіданні; наявності у Відповідача об`єктивної можливості перевірити інформацію щодо належності телефонних номерів, які перебувають у його користуванні для здійснення телекомунікаційних послуг; усього комплексу доказів, що прямо підтверджують належність абонентських номерів саме КУ «Одесреклама»; зміни показань представника Відповідача лише після того, як суд отримав від оператора мобільного зв`язку документальні дані, слід дійти висновку, що Відповідач надав Позивачу та суду завідомо неправдиву інформацію, діючи свідомо та недобросовісно.

Такі дії Відповідача слід визнати неправомірними, оскільки вони свідчать про порушення принципу добросовісності (ст. 13 ЦК України); недобросовісну процесуальну поведінку (ст. 44 ЦПК України); порушують права Позивача на отримання достовірної публічної інформації (ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації»), що спонукало його до необхідності вжиття додаткових заходів правового захисту для встановлення осіб, які йому телефонують, докази чого наявні у матеріалах справи; і як наслідок створення для Позивача додаткових моральних страждань та переживань, що має правове значення при вирішенні питання про стягнення моральної (немайнової) шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України.

Таким чином, у даному спорі наявні всі об`єктивні ознаки умисної недобросовісної протиправної поведінки Відповідача, спрямованої на приховування власної участі у здійсненні телефонних викликів Позивачу та введення в оману як Позивача, так і суду.

Суд відхиляє доводи Відповідача про те, що Позивач мав вжити заходів для виключення його номеру телефону з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, оскільки відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» № 755-ШV прийняття рішення про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в реєстрі, віднесено до повноважень органів управління юридичної особи, до яких Позивач не належить.

Відповідач, здійснюючи із залученням оператора стільникового зв`язку ТОВ «лайфселл» масову розсилку голосових повідомлень про заборгованість на телефонні номери, які можуть не належати його боржникам, самостійно несе юридичні ризики у зв`язку із вчиненням таких дій, оскільки ними можуть порушуватися права третіх осіб на приватність (ст. 32 Конституції, ст. 301 ЦК України); зачіпати їх честь, гідність і ділову репутацію (ст. 297, 299 ЦК України) та спричиняти моральну шкоду у формі психологічних страждань (ст. 1167 ЦК України).

Обираючи спосіб інформування про заборгованість, Відповідач мав пересвідчитись, щоб повідомлення надсилались виключно фактичним боржникам, а не невизначеному колу осіб, що взагалі не перебувають у правовідносинах з установою.

Суд також відхиляє доводи Відповідача про недоведеність факту належності Позивачу номеру телефону НОМЕР_1 , оскільки як вбачається з наданої самим Відповідачем копії заяви Позивача від 26.05.2025 р., Позивачем було письмово повідомлено про належність саме йому, а не ТОВ «Екшн кіно» номеру телефону НОМЕР_1 . Крім того, сам Відповідач у відзиві на позов від 24.07.2025 р. зазначає про те, що начальник юридичного відділу КУ «Одесареклама» Джига В.І. також телефонував Позивачу саме за вказаним номером телефону для з`ясування причин подання позову.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступних висновків.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 16, 23,1167 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 (адміністративне провадження №К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява №29979, пункти 86, 89, рішення у справі «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, заява №14183/02, пункт 71).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справах про відшкодування моральної шкоди відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 р. у справі № 214/7462/20).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05.12.2022 р. у справі № 214/7462/20).

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 р. у справі № 752/17832/14-ц).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 р. у справі № 372/1652/18 навіть за відсутності у психолога процесуального статусу спеціаліста (частина перша статті 74 ЦПК) чи експерта (частина перша статті 72 ЦПК) висновок психолога може бути письмовим доказом (пункт 1 частини другої статті 76, частина перша статті 95 ЦПК), якщо містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно страждань потерпілих. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Судом встановлено сукупність умов, наявність яких є підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, а саме: наявність моральної шкоди, завданої Позивачу; протиправність поведінки Відповідача, яким завдано Позивачу моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою Відповідача та її результатом моральною шкодою; вину Відповідача у завданні Позивачу моральної шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 р. у справі № 214/7462/20).

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним неправомірність дій Комунальної установи «Одесреклама» в частині здійснення Позивачу численних телефонних повідомлень про необхідність сплати боргу, якого у Позивача перед Відповідачем не існувало. Суд вважає доведеним завдання Комунальною установою «Одесреклама» Позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, розмір якої зважаючи на розумність та співмірність має бути визначений у розмірі 5000,00 грн.

Розподіл судових витрат.

За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до наданих суду документів позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Незважаючи на те, що позов задоволено частково, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки ця сума є мінімальною і підлягає до сплати незалежно від ціни позову.

Керуючись ст..ст.263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунальної установи «Одесреклама» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної установи «Одесреклама» (м. Одеса, вулиця, Косівська, 2 Д) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі - 5000 ( п`ять тисяч) грн..

Стягнути з Комунальної установи «Одесреклама» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2025 року.

Суддя : Ірина Поліщук