Справа № 952/511/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Яценка Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Оданець С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Зачепилівка Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом Акціонерного товариства«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

УСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов АТ «ПУМБ», в якому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами № 8 від 28.01.2020 та № 3 від 09.09.2021 в загальному розмірі 115 355,27 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн..

Позов обґрунтований тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 28.01.2020 укладено кредитний договір № 8, на підставі якого останній видано кредит у сумі 50 000,00 грн. Крім того, між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 09.09.2021 укладено кредитний договір № 3, на підставі якого останній видано кредит у сумі 15 296,00 грн.

Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в результаті чого утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 09.04.2025 складає 115 355,27 грн., а саме:

- за кредитним договором № 8 від 28.01.2020 - 112 642,47 грн., з яких: 49 256,09 грн. заборгованість за кредитом, 63 386,38 грн. заборгованість за процентами;

- за кредитним договором № 3 від 09.09.2021 - 2 712,80 грн., з яких: 710,15 грн. заборгованість за кредитом, 0,14 грн. заборгованість за процентами, 2 002,51 грн. заборгованість за комісією.

Представник позивача Антохіна О.О. в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачка надала суду відзив на позов, в якому заперечила проти позову АТ «ПУМБ» та просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Крім того посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів. Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не є доказом того, що саме ці правила існували на дату укладення кредитних договорів та були відомі позичальниці при їх укладенні. Умова договору, на підставі якої банк просить стягнути заборгованість за комісією, є нікчемною.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28.01.2020 між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 укладено договір, шляхом підписання заяви №8 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) фізичних осіб АТ, по якому ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок, надано кредитну картку та встановлено на її поточний рахунок кредитний ліміт в сумі 3 000,00 грн. Відповідно до заяви №98 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.01.2020, з умовами якої погодилася відповідачка, про що свідчить наявність її власноручного підпису в ній, зокрема визначено стандартну процентну ставку 47,89% на рік, строк дії договору 12 місяців, після спливу якого дія кредитного ліміту продовжується атвоматично за відсутності заперечень будь-якої зі сторін.

У подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався: 14.07.2020 до 7 500,00 грн., 11.09.2020 до 18 750,00 грн., 16.11.2020 до 30 730,00 грн., 22.01.2021 до 42 750,00 грн., 19.03.2021 до 50 000,00 грн., 27.02.2022 до 49 257,00 грн., 03.03.2022 до 50 000,00 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту.

Крім того 09.09.2021 між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 укладено договір, шляхом підписання заяви № 3 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) фізичних осіб АТ, предметом якого стало надання кредиту на загальні споживчі цілі, без довідки, у вигляді банківського переказу в сумі 15 296,00 грн. на рахунок за реквізитами, в порядку та на умовах, визначених публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті pumb.ua, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, строком на 24 місяці.

Відповідно до заяви №3 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09.09.2021, з умовами якої погодилася відповідачка, про що свідчить наявність її власноручного підпису в ній, визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії тощо.

Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно із п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати Заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим Договором.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «ПУМБ» свої зобов`язання перед відповідачкою виконав, остання отримала кредитні кошти.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання умов кредитних договорів у відповідачки виникла заборгованість перед АТ «ПУМБ», загальна сума якої станом на 09.04.2025 складає 115 355,27 грн., а саме:

- за кредитним договором № 8 від 28.01.2020 - 112 642,47 грн., з яких: 49 256,09 грн. заборгованість за кредитом, 63 386,38 грн. заборгованість за процентами;

- за кредитним договором № 3 від 09.09.2021 - 2 712,80 грн., з яких: 710,15 грн. заборгованість за кредитом, 0,14 грн. заборгованість за процентами, 2 002,51 грн. заборгованість за комісією.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком.

З метою досудового врегулювання спору відповідачці було надіслано письмову вимогу за вих. № КНО-44.2.2/580 від 10.04.2025 про сплату заборгованості, однак заборгованість за кредитними договорами відповідачкою не була погашена.

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу.

В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики.

Перерахування ОСОБА_1 зазначених кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією від 09.09.2021 року та виписками по рахункам, в яких вказані ПІБ позичальниці та рахунок, зазначений нею у заяві. Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності належних доказів отримання нею коштів, з огляду на наявність у матеріалах справи виписки по рахунку, є безпідставними.

Оскільки фактично отримані та використані ОСОБА_1 кредитні кошти банку у повному обсязі не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, тому суд вбачає законні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідачки комісії за договором від 09.09.2021 суд виходить з наступного.

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц.

Зі змісту заяви № 3 від 09.09.2021 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що ОСОБА_1 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3% з 10.08.2022, тобто 458,88 грн. щомісяця плата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання інформаційних та консультаційних послуг щодо споживчого кредиту, в тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, підтвердженням проведених платежів.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Договором передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, за надання довідок щодо стану заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки позичальниці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору № 3 від 09.09.2021 укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальниці щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 752/4008/20, провадження № 61-11866св21 за позовом особи до ПАТ «ПУМБ» про визнання договору недійсним.

Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією у розмірі 2 002,51 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо дотримання позивачем строків позовної давності суд виходить з наступного.

Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 ЦК України).

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

11.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 впроваджено дію карантину на території України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ).

24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

30.06.2023 завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27.06.2023). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Кредитний договір №3 був укладений між сторонами 09.09.2021. Строк дії кредитного договору визначено у графіку платежів, а саме з 10.09.2021 по 10.09.2023. Таким чином крайнім терміном повернення коштів є 10.09.2023.

Кредитний договір № 8 був укладений між сторонами 28.01.2020 на строк 12 місяців з подальшою автоматичною пролонгацією на аналогічний строк. Останній платіж відповідачкою було здійснено 15.02.2024, що відображено у розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 01.07.2025, строки позовної давності в данному випадку повністю дотримано.

Враховуючи, що відповідачка заборгованість за кредитними договорами в добровільному порядку не погасила, а кредитні договори залишаються не виконаними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за виключенням заборгованості за комісією в сумі 2 002,51 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь АТ «ПУМБ» судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 380,00 грн. (113 352,76/115 355,27 х 2 422,40).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 207,625,626,628,1048,1049,1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, 04070) заборгованість за кредитним договором № 8 від 28.01.2020 в сумі 112 642,47 грн., з яких: 49 256,09 грн. заборгованість за кредитом, 63 386,38 грн. заборгованість за процентами; заборгованість за кредитним договором № 3 від 09.09.2021 в сумі 710,29 грн., з яких: 710,15 грн. заборгованість за кредитом, 0,14 грн. заборгованість за процентами, а всього стягнути 113 352,76 грн. (сто тринадцять тисяч триста п`ятдесят дві грн. 76 коп.).

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, 04070) витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 2 380,00 грн. (дві тисячі триста вісімдесят грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Є.І. Яценко