П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Київ

Справа №754/5496/25

Провадження: № 22-ц/824/18812/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Глушакової Ганни Василівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року, ухваленепід головуванням судді Сенюти В. О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний коплекс «Ріксос-Прикарпаття» Вороніної Людмили Матвіївни про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона та її родина були споживачами послуг ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття» майже 15 років. Відповідно до умов програми лояльності для постійних гостей, адміністрацією комплексу на ім`я позивачки була видана золота карта. Крім того, позивачка та члени її родини були гостями комплексу з 05.08.2024 по 22.08.2024. За цей період вони скористалися послугами проживання та лікування у комплексі, які були своєчасно та повністю нею сплачені, як гостем-власником золотої карти комплексу, тобто, як бажаною гостею Комплексу, яка має визначені Програмою лояльності додаткові привілеї та права. При цьому, під час перебування у комплексі з боку адміністрації до позивачки не було жодних зауважень. 21.10.2024 позивачка телефоном звернулася до комплексу з метою зарезервувати на своє ім`я три номери типу «Класік R» у комплексі на період з 23.12.2024 по 10.01.2025. При цьому, співробітниця комплексу телефоном відмовила у здійсненні резервування відповідних номерів у комплексі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 включено до списку «небажаних споживачів (стоп-лист)». З метою встановлення відомостей про причини віднесення її до небажаних споживачів у комплексі та відмови у резервуванні номерів, вона, позивачка, звернулася до керівника комплексу із клопотанням від 08.11.2024, яким просила надати їй копію рішення директора ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття» про включення її до списку небажаних споживачів (відвідувачів) товариства (стоп-листа), інформацію та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують, що протягом періоду з 05.08.2024 по 22.08.2024 ОСОБА_1 допустила неналежну поведінку споживача. Всупереч положення ст.ст. 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» директор комплексу, ОСОБА_2 , до теперішнього часу не надала письмової відповіді на клопотання від 08.11.2024. У зв`язку з вищевикладеним, просила суд зобов`язати директора ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття» ОСОБА_2 розглянути та надати письмову відповідь на клопотання ОСОБА_1 від 08.11.2024 у строк 20 календарних днів та відшкодувати витрати на правничу допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Глушакова Г. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просила скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що включення позивачки до так званого «stop-list» мало індивідуальний характер та безпосередньо вплинуло на її можливість користуватися послугами відповідача, а відтак породило для неї негативні правові наслідки. За таких обставин, вважає, що суд був зобов`язаний перевірити не лише формальне право відповідача на встановлення внутрішніх правил, а й наявність законних, об`єктивних та належним чином мотивованих підстав для застосування таких обмежень саме до позивачки, чого зроблено не було.

Крім того, адвокат зазначила, що суд безпідставно погодився з доводами відповідача про неможливість розкриття причин включення особи до «stop-list» з огляду на конфіденційність або внутрішні правила, не врахувавши, що така інформація безпосередньо стосується позивачки, впливає на реалізацію її прав та не може бути повністю прихована від особи, щодо якої прийнято відповідне індивідуальне рішення. Відмова у наданні мотивованої відповіді фактично позбавляє позивачку можливості ефективно захистити свої права.

Також вказала, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, положення цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів, не перевіривши дотримання принципів добросовісності, розумності та недискримінації у діях відповідача. При цьому, суд обмежився загальними посиланнями на свободу підприємницької діяльності, не дотримавшись належного балансу між правами суб`єкта господарювання та правами фізичної особи.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Глушакова Г. В. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Директор ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний коплекс «Ріксос-Прикарпаття» ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, на ім`я позивачки видана «золота карта» № 200856 ДЛРКК «Ріксос - Прикарпаття» (а. с. 10 - 12).

21.10.2024 позивачка звернулася до ТОВ «Діагнтостичний лікувально - реабілітаційний курортний комплек «Ріксос - Прикарпаття» із метою резервації трьох номерів у період з 23.12.2024 по 10.01.2025 до моменту встановлення тарифів комплексом на цей період з можливістю завершити у майбутньому бронювання відповідних номерів, включаючи здійснення оплати як тільки буде встановлений тариф комплексом. Проте, позивачці відмовлено у здійсненні резервування відповідних номерів у комплексі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 включено до списку «небажаних споживачів (стоп-лист)».

З метою встановлення відомостей про причини віднесення ОСОБА_1 до небажаних споживачів у ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття», адвокат Єфремова Ж. А. звернулася до керівника комплексу, ОСОБА_2 з адвокатським запитом від 23.10.2024. Відповідно до вказаного адвокатського запиту, адвокат просила надати: інформацію чи включено ОСОБА_1 до списку небажаних споживачів (стоп-листа) ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття»; у разі включення ОСОБА_1 до списку небажаних споживачів (стоп-листа) надати інформацію про підстави включення останьої до цього списку; надати копії документів, засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства України, що підтверджують підстави включення ОСОБА_1 до списку небажаних споживачів (стоп-листа) (а. с.12 - 15).

31.10.2024 у відповідь на адвокатський запит від 23.10.2024, адвокат Катеренчук М.Д. листом повідомив, що згідно пп. 3.13. та 3.14. «Правил надання готельних послуг в ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття», внесення споживача до Стоп-листа може бути здійснене керівником товариства за неналежну поведінку споживача під час попереднього візиту (порушення правил проживання у «Комплексі», нанесення матеріальних збитків «Комплексу» та/або іншим Споживачам, створення незручностей для інших Споживачів). Відповідно до п. 3.14. Правил: Стоп-лист «Комплексу» є конфіденційною інформацією та не підлягає розголошенню стороннім особам» (а. с. 16 ).

08.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до керівника ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» із клопотанням відповідно до якого просила надати їй:

1) «копію рішення директора ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» про включення ОСОБА_1 до списку небажаних споживачів (відвідувачів) Товариства (Стоп-листа), засвідчену відповідно до вимог чинного законодавства України;

2) інформацію та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують, що протягом періоду з 05.08.2024 по 22.08.2024 позивачка ОСОБА_1 , допустила неналежну поведінку споживача (а. с. 68 -70).

Клопотання від 08.11.2024 отримано відповідачем 13.11.2024 (а. с. 71).

При цьому, будь-яких документів, які б підтверджували наявність рішення керівника Товариства про включення ОСОБА_1 до списку небажаних споживачів, або конкретних обставин та доказів неналежної поведінки позивачки, відповідачем надано не було.

Обґрунтовуючи звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що дії відповідача щодо відмови у бронюванні номерів та фактичного включення її до списку «небажаних споживачів» без повідомлення підстав такого рішення є незаконними, дискримінаційними та такими, що порушують її права як споживача.

Позивачка зазначала, що, будучи власницею «золотої карти» клієнта комплексу, вона не вчиняла дій, які могли б слугувати підставою для обмеження її у користуванні готельними послугами, а відсутність будь-яких рішень, актів або документально підтверджених фактів неналежної поведінки свідчить про безпідставність включення її до Стоп-листа.

Також, позивачка вказувала, що відмова відповідача у наданні інформації щодо причин включення до Стоп-листа, з посиланням на конфіденційність, позбавляє її можливості ефективно захистити свої права, спростувати закиди щодо неналежної поведінки та порушує принципи відкритості, добросовісності та справедливості у відносинах зі споживачами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Правил надання готельних послуг ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» керівник товариства наділений правом приймати рішення щодо включення споживачів до списку небажаних відвідувачів у разі неналежної поведінки під час попередніх візитів.

Суд дійшов висновку, що Стоп-лист комплексу є внутрішнім документом відповідача, який відповідно до встановлених ним правил має конфіденційний характер, а тому відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача розкривати позивачці зміст такого документа або надавати копії внутрішніх управлінських рішень.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що сам факт відмови у бронюванні номерів не є порушенням прав позивачки, оскільки відповідач як суб`єкт господарювання має право самостійно визначати умови надання послуг у межах чинного законодавства та внутрішніх правил, з якими споживач погоджується при користуванні послугами комплексу.

Колегія суддів не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції та відмічає, що ухвалюючи рішення судом першої інстанції залишено поза увагою наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та неодноразово підтримано Верховним Судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є вимога про зобов`язання надати відповідь на звернення позивачки, подане у зв`язку з відмовою у резервуванні готельних номерів та фактичним включенням її до переліку так званих «небажаних споживачів (stop-list)» ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття».

Отже, спір виник у межах правовідносин з надання готельних (курортно-реабілітаційних) послуг, стороною яких є юридична особа, ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття», як суб`єкт господарювання, що здійснює відповідну діяльність, затверджує внутрішні правила, реалізує програму лояльності та приймає рішення щодо надання або відмови у наданні послуг конкретним споживачам.

Колегія суддів відмічає, що в даному випадку, для правильного вирішення цього спору суд повинен був насамперед з`ясувати питання належності відповідача, оскільки саме від цього залежить можливість ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги заявлено до директора ТОВ «ДЛРКК «Ріксос-Прикарпаття» ОСОБА_2 , в той час як оспорювані дії, відмова у бронюванні, ведення stop-list, розгляд звернень споживачів, здійснюються від імені та в інтересах юридичної особи, а не директором як самостійним суб`єктом цивільних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що директор товариства, діючи як одноосібний виконавчий орган, не набуває особистих прав та обов`язків у правовідносинах зі споживачами, а лише реалізує управлінські функції юридичної особи. Водночас, обов`язок щодо розгляду звернень, надання інформації, формування та застосування внутрішніх правил і програм лояльності покладено саме на ТОВ як юридичну особу.

Отже, в данному випадку, у цьому спорі належним відповідачем є ТОВ «Діагностичний лікувально-реабілітаційний курортний комплекс «Ріксос-Прикарпаття», а не його директор, який не є стороною спірних правовідносин.

За таких обставин, колеія суддів доходить висновку про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, та неодноразово підтриманим Верховним Судом.

Водночас суд першої інстанції, не вирішивши належним чином питання суб`єктного складу сторін та не застосувавши положення статті 51 ЦПК України, фактично перейшов до оцінки доводів по суті спору, зокрема, щодо правомірності включення позивачки до «stop-list» та внутрішніх правил відповідача.

Однак, за наявності неналежного відповідача суд не мав правових підстав входити в обговорення обставин по суті спору, оскільки це призвело до ухвалення рішення без участі особи, на яку законом покладено відповідні права та обов`язки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, неврахування судом першої інстанції питання належності відповідача призвело до помилкового підходу до вирішення справи та обумовило неправильність висновків суду щодо відмови у позові по суті заявлених вимог. За таких обставин, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 рокупідлягає зміні, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

При цьому, колегія суддів вважає можливим роз`яснити позивачці, що вона не позбавлена процесуального права на повторне звернення до суду з позовом, проте вже з правильно визначеним складом учасників справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Глушакової Ганни Василівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура