Справа № 2/593/293/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"19" грудня 2025 р.

В особі судді Німко Н.П.

При секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Нараївської сільської ради в особі служби у справах дітей, поданого в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Нараївської сільської ради в особі служби у справах дітей звернувся в суд із позовом в інтересах ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку служби у справах дітей Нараївської сільської ради перебуває малолітня дитина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який опинився в складних життєвих обставинах. Матір`ю дитини ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько дитини, записаний за ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері. З моменту народження дитини, матір дитини, ОСОБА_3 піклувалася та здійснювала догляд за своїм сином ОСОБА_4 , а з листопада 2023 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини. ОСОБА_2 є байдужою до виховання дитини, не піклується про його стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, не здійснює належного догляду за сином, систематично залишає дитину, йде в невідомому напряму на декілька днів, а інколи і тижнів, не дотримується правил санітарії та гігієни в приміщенні, не забезпечує необхідним харчування, не створила необхідних умов для проживання та розвитку своєї дитини. Така ситуація негативно впливає на розвиток та психологічний стан дитини, суперечить його інтересам та становить безпосередню загрозу для їх життя та здоров`я. Згідно довідки, виданої поліклінічним відділенням Бережанської центральної міської лікарні Бережанської міської ради від 21.10.2022 р. №209, гр. ОСОБА_2 , перебуває на «Д» обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом «Легка розумова відсталість ЗНМ II рівня». Синдром емоційно - вольової нестійкості.

З метою соціально-правового захисту дитини, 28 квітня 2025 року було відвідано сім`ю ОСОБА_2 , зафіксовано факт невиконання батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_2 , матері у черговий раз вдома не було. Дідусь ОСОБА_5 та бабуся ОСОБА_6 перебували в стані алкогольного сп`яніння. Умови для дитини не створено, на підлозі валялися недопалки сигарет, різне сміття та сморід, а на столі була наявна пляшка алкоголю (горілка) за столом сиділи і вживали алкогольні напої ОСОБА_6 (бабуся дитини) разом із невідомою особою. Дідусь, ОСОБА_5 , курив цигарки в хаті, біля нього був малолітній ОСОБА_1 . Комісією оцінено рівень небезпеки для дитини і прийнято рішення що подальше перебування дитини у сім`ї є небезпечним і становить загрозу життю і здоров`ю дитині. Дитину вилучено з сімейного оточення та тимчасово передано на догляд, виховання та проживання патронатному вихователеві та її помічнику.

Зазначає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матір`ю від виховання дитини, свідоме нехтування батьківських обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.

Представник позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Нараївської сільської ради в особі служби у справах дітей Звіришин С.Б. у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи; подала суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги і просила розгляд справи провести у її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи; відзив на позов не подала, як і інших заяв по справі.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, заяву сторони позивача щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частина 2 ст.155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 4 ст.155 СК України, передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно ч.1 ст.170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першоїстатті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першоїстатті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч.1 ст.164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній нормі, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

За змістом ч.2 ст.170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Судом встановлено таке:

На обліку служби у справах дітей Нараївської сільської ради перебуває малолітня дитина,- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який опинився у складних життєвих обставинах, взятий на облік наказом служби у справах дітей Нараївської сільської ради 21 листопада 2023 року №16 «Про взяття на облік дитини, котра перебуває в складних життєвих обставинах».

Згідно свідоцтва про народження дитини, виданого Бережанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільській області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.10.2025 року, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ; матір`ю дитини є ОСОБА_2 .

За даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №3 від 25.10.2023 року, відомості про батька ОСОБА_1 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Матір дитини ОСОБА_2 , зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, також проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (бабуся і дідусь дитини).

Як вбачається із актів обстеження умов проживання дитини від 10 жовтня 2023 року, 18 жовтня 2023 року, 22 листопада 2023 року, 11 січня 2024 року, 09 лютого 2024 року, 06 червня 2024 року, 09 липня 2024 року, 01 вересня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 20 листопада 2024 року, 05 грудня 2024 року, 24 лютого 2025 року, 13 березня 2025 року, 12 листопада 2025 року, матір ОСОБА_2 не піклується про дитину, усі обов`язки з догляду за дитиною виконують бабуся та дідусь, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, їй важко справлятися з вихованням дитини, мати залишає дитину, не піклується про неї…У будинку брудно, умови проживання дитини незадовільні, помешкання потребує інтенсивного прибирання.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ-ї групи з дитинства та довічно (довідка до акта МСЕК №481030 від 11.10.2019 року).

ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку у психіатричному кабінеті. По стану здоров`я потребує постійного, стороннього догляду (довідка КНП «Бережанська центральна міська лікарня» №209 від 21.10.2022 року та довідка №433).

Із постанови Бережанського районного суду у справі №593/1187/24 від 23 вересня 2024 року вбачається: «9 липня 2024 року, о 13 год., службою у справах дітей було виявлено, що ОСОБА_2 , хоч постановою Бережанського районного суду від 21 березня 2024 року притягувалася до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.184 КУпАП, однак незважаючи на вказане, вона належних висновків не зробила, і далі продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини- сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як систематично залишає дитину на бабусю ОСОБА_7 та дідуся ОСОБА_8 , які зловживають алкоголем, що неодноразово було задокументовано службою у справах дітей при відвідуванні помешкання. ОСОБА_2 має шкідливі звички та веде розгульний спосіб життя. Вона йде з дому на 4-5 тижнів та повертається додому на одну-дві ночі і знову зникає із помешкання. Своєю дитиною не цікавиться, не здійснює належного догляду за нею, по місцю проживання малолітнього сина не дотримується правил гігієни помешкання, тобто вона не створила належних умов для проживання та розвитку дитини, як це передбачено ст. ст.150, 180 СК України, і цими своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП.» За таке правопорушення ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню.

Як вбачається із акту вилучення дитини ОСОБА_1 від 28 квітня 2025 року, матері в черговий раз вдома не було. Дідусь ОСОБА_5 та бабуся ОСОБА_6 перебували в стані алкогольного сп`яніння. Умови для дитини не створено, на підлозі - недопалки сигарет, різне сміття та сморід, а на столі - пляшка алкоголю (горілка); за столом сиділи і вживали алкогольні напої ОСОБА_6 (бабуся дитини) разом із невідомою особою. Дідусь, ОСОБА_5 курив цигарки в хаті, біля нього був малолітній ОСОБА_1 . Комісією оцінено рівень небезпеки для дитини і прийнято рішення, що подальше перебування дитини в сім`ї є небезпечним і становить загрозу життю і здоров`ю дитині (що підтверджується фотокопіями від 28.04.2025 р).

Наказом служби у справах дітей Нараївської сільської ради №13 від 28.04.2025 року та розпорядженням Нараївського сільського голови №135-ОД від 29.04.2025 року, малолітнього ОСОБА_1 влаштовано та передано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_9 та її помічника ОСОБА_10 .

Оцінюючи встановлені у цій справі обставини, суд констатує, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина є негативною, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, як матері дитини.

При ухваленні рішення у вказаній справі суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей суд першочергово приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак суд приходить до висновку про необхідність відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав відносно дитини.

Згідно вимогами ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відібрання дитини у матері - це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідачка не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.

Згідно з ч1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Відібрати від ОСОБА_2 її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав відносно дитини.

Передати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Нараївської сільської ради.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню її малолітньої дитини, вона має право звернутись до суду з позовом про повернення їй дитини, відібраної за цим рішенням.

Попередити ОСОБА_2 , що у разі невжиття нею заходів щодо усунення причин, які стали підставою для відібрання у неї малолітньої дитини ОСОБА_1 , орган опіки та піклування або інша заінтересована особа відповідно до закону матиме право звернутись до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав щодо дітей.

Відомості про сторін у справі:

Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Нараївської сільської ради, вул.Центральна, 6, с.Нараїв, Тернопільський район, Тернопільська область, .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко