ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9118/21 Номер провадження 22-ц/814/1561/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар : Горбун К.О.

розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна (квартири) від добросовісного набувача, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевкзаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . На вимогу ріелтора, з метою подальшого укладеного договору оренди квартири, він передав оригінали правовстановлюючих документів. В березні 2019 року йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 підробив паспорт громадянина України на його ім`я та мав намір відчужити належне йому нерухоме майно. 09.04.2019 він отримав новий паспорт громадянина України замість втраченого. Отримавши довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався про те, що 13.11.2018 приватним нотаріусом Веселовським А.Г. був посвідчений договір купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_1 . Факт укладення договору купівлі-продажу він заперечує та вважає, що майно вибуло з його володіння без згоди та вільного волевиявлення.

Зважаючи на викладене просив витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,64 кв.м., житловою площею 33,28 кв.м., на його користь.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна(квартири) від добросовісного набувача задоволено.

Витребувано від добросовісного набувача ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,64 кв.м., житловою площею 33,28 кв.м., на користь ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 судові витрати в сумі 3908 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , без належного дослідження доказів та встановлення обставин що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності . Посилається на те , що при купівлі квартири у ріелторів були наявні оригінали документів на майно та ключі від квартири , окрім того , договір купівлі продажу укладався у нотаріуса обраного ОСОБА_1 . Тому відповідач не мала підозр та сумнівів щодо незаконності чи протиправності вчинюваного правочину.

Також скаржник зауважує, що з моменту придбання квартири вона разом із сім`єю проживала там протягом трьох років . Позивач ОСОБА_2 жодного разу до них не звертався з метою повідомити про неправомірність правочину щодо продажу його квартири , своє майно як того вимагає законодавство не утримував та не доглядав, до квартири жодного разу не приходив.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення взято до уваги аргументи позивача , що майно вибуло з власності ОСОБА_2 без його волі за підробленими документами, проте не проаналізував чи саме правочин із ОСОБА_1 у 2018 році був укладений за підробленими документами.

Зважаючи на вказане скаржник просить скасувати рішення Автозаводського районного суду міста Кременчукавід 18 грудня 2024 року , та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу згідно якого вказує на обґрунтованість своїх вимог , що підтверджені належними доказами та на безпідставність заявленої скарги. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задовлення.

З матеріалів срави встановлено , що 13.11.2018 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44017800 приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовський Анатолій Григорович вніс запис 28892765 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації слугував договір купівлі-продажу, серія та номер: ННМ 232545, ННМ 232546, р.№4502, виданий 13.11.2018.

За змістом договору ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Приватний нотаріус Веселовський А.Г. надав суду належним чином завірену копію(з копії) паспорту продавця, який був наданий останньому для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.2, а.с.6).

Вказана копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 від 27.04.2012 містить фотознімок особи, яка є відмінною від особи позивача, що підтверджується копією паспорту громадянина України у формі id картки, долученої до позову. Також вказаний фотознімок відмінний від фотознімка особи, розміщеного в паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , наданого для оформлення довіреності від імені ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта Полтавського НДЕКЦ від 08.02.2019 №215 підтверджується те, що в наданому(на дослідження) паспорті громадянина України серії та номеру: НОМЕР_3 , заповненому на ім`я ОСОБА_2 , є зміни первинного змісту, що виражені в механічному видаленні первинної фотокартки на 1-й сторінці та наклеюванні на її місце наявної фотокартки із кольоровим зображенням погрудно-сфотографованої особи чоловічої статі.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За правилом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів вірно встановлено, що спірна квартира вибула з власності позивача поза його волею, про що свідчить факт укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від імені ОСОБА_2 за підробленим паспортом на ім`я останнього.

Вказана обставина підтверджується висновком експерта МВС України ПНДЕКЦ №215 від 08.02.2019 , висновок експерта відповідачем будь-якими доказами не спростовано.

Крім того, суд вірно прийняв до уваги ту обставину, що за фактом того, що особа, яка укладала вищевказаний договір, видаючи себе при цьому за ОСОБА_2 , скористалась підробленим паспортом на ім`я ОСОБА_2 , розпочато кримінальне провадження №0000192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 10 червня 2019 року у справі №524/3999/19 затверджено мирову угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором , укладену 04 червня 2019 року.

У пунктах 142, 145, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N183/1617/16-ц (провадження N 14-208цс18) зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Враховуючи беззаперечний факт того, що спірна квартира вибула з власності позивача поза його волею, апеляційний суд вважає, що витребування спірного майна з володіння добросовісного набувача ОСОБА_1 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у її право власності, оскільки права та інтереси позивача переважають інтереси добросовісного набувача.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов