Провадження №2/512/386/25
"17" грудня 2025 р. с-ще Саврань
Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Брюховецького О.Ю.,
за участю секретаря Тімановського А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному порядку матеріали справи за цивільним позовом Органу опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області в інтересах дитини ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав, -
25.04.2025 представник Органу опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області в інтересах дитини ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який ухилявся від виконання батьківських обов`язків, на підставі чого заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 16.01.2024 року (цивільна справа за є.у.н.с.512/811/23), малолітню ОСОБА_1 , 2014 року народження, було відібрано від батька без позбавлення його батьківських прав.
Мати дитини - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 від 07.02.2023 року.
Малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Савранської селищної ради (наказ служби у справах дітей від 14.09.2023 року № 61).
Рішенням виконавчого комітету Савранської селищної ради від 14.03.2024 року за № 3/34 малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Також рішенням виконавчого комітету Савранської селищної ради від 11.04.2024 року №4/22 «Про встановлення опіки та призначення опікуна над дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » малолітня дитина була влаштована в сім?ю опікуна - ОСОБА_4 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

3 листа КУ «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради від 01.04.2025 року № 01-21/348 вбачається, що жителю с. Байбузівка, Подільського району, ОСОБА_2 соціальна послуга не надавалася, оскільки останній на території Савранської територіальної громади не проживає.

Із письмових пояснень опікуна малолітньої дитини - ОСОБА_4 вбачається, що за період перебування дитини в її сім`ї відповідач ОСОБА_2 жодного разу не відвідував доньку. Інколи телефонував, але після його дзвінків ОСОБА_5 робилась не контрольована і вередлива. Жодної матеріальної чи грошової допомоги на утримання доньки ОСОБА_2 не надавав. Станом на даний час, зі слів знайомих, батько дитини перебуває в м. Одеса на заробітках.

Згідно виконавчого листа №512/811/23 виданого 20.01.2025 року Савранським районним судом Одеської області з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 04.10.2023 року по день повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, відповідач аліменти не сплачує, у зв?язку з чим сума заборгованості несплаті аліментів на утримання дитини, станом на 01.04.2025 рік становить 52125,14 грн.

Як встановлено у абз. 8 п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов?язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Згідно листа Савранського районного суду Одеської області від 25.03.2025 року № 01-22/16/2025 відповідач ОСОБА_2 не звертався до Савранського районного суду Одеської області з позовною заявою про повернення малолітньої доньки в свою сім`ю.

Також, з моменту відібрання малолітньої доньки її батько - відповідач до органу опіки та піклування Савранської селищної ради або до служби у справах дітей Савранської селищної ради не звертався із заявою/проханням про повернення ОСОБА_5 у свою сім`ю.

Враховуючи вищевикладене, питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача було винесене на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини при селищній раді, засідання якої відбулося 08.04.2025 року.

Виконавчим комітетом Савранської селищної ради прийняте рішення від 10.04.2025 року №5/21 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

За таких обставин, представник Органу опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області, просить суд позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , батьківських прав стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.05.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.06.2025 (а.с.28-29).

Ухвалою суду від 29.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 27.08.2025 (а.с. 41-42).

27.08.2025 в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи однак адресоване йому поштове відправлення повернулось на адресу суду з довідкою Укрпошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.47).

У зв`язку з викладеним слухання справи відкладено на 25.09.2025.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, однак 25.09.2025 подала заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить розписка про вручення поштового відправлення (а.с.51). Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надавав.

У зв`язку з викладеним слухання справи відкладено на 16.10.2025.

Представник позивача Бевзюк О.І. в судове засідання не з`явилась, однак 16.10.2025 подала заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі (а.с.57).

16.10.2025 в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи однак адресоване йому поштове відправлення повернулось на адресу суду після судового засідання 28.10.2025 (а.с.64).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної Паламарчук в судове засідання не з`явилась, 16.10.2025 подала заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі (а.с.59).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області в підготовче судове засідання не з`явився 16.10.2025 подав заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі (а.с.58).

У зв`язку з цим слухання справи відкладено на 18.11.2025.

18.11.2025 в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи однак адресоване йому поштове відправлення повернулось на адресу суду після судового засідання 28.11.2025 (а.с.64).

У зв`язку з цим слухання справи відкладено на 17.12.2025.

Представник позивача Бевзюк О.І. в судове засідання не з`явилась, однак 17.12.2025 подала заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі (а.с.70).

17.12.2025 в судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи однак адресоване йому поштове відправлення повернулось на адресу суду з довідкою Укрпошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.69).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної Паламарчук в судове засідання не з`явилась, 17.12.2025 не з`явився, завчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи про свідчить розписка (а.с.67).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області в судове засідання не з`явився 17.12.2025 подав заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі (а.с.71).

Крім того, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання».

Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів.

Відповідач, який повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надав, свою позицію не виклала, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористався.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (повторно свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , виданого Савранським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 21.07.2020, актовий запис про народження № 154 (а.с.8).

Мати дитини - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 виданого Савранським відділом реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) від 07.02.2023 року (а.с.9).

Заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 16.01.2024 у відповідача відібрано малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-13).

Крім того, заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.10-13).

Рішеннями виконавчого комітету Савранської селищної ради від 14.03.2024 року № 3/34 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і надано статус дитині, позбавлених батьківського піклування (а.с.14).

Згідно рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради від 11.04.2024 року № 4/22 «Про встановлення опіки та призначення опікуна над дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » малолітня дитина була влаштована в сім?ю опікуна - ОСОБА_4 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до наказу Служби у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області №61 від 14.09.2023 вбачається, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.16).

В матеріалах справи міститься лист Савранської селищної ради Одеської області Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг) від 01.04.2025 №01-21/348 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 КУ`ЦНСП» Савранської селищної ради надає інформацію щодо жителя с. Байбузівка Подільського району Одеської області ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 соціальна послуга не надавалась так, як ОСОБА_2 на території Савранської громади не проживає (а.с.17).

Згідно листа від 11.04.2025 № 2120-19099 Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №77080424 щодо примусового виконання виконавчого листа №512/811/23 від 20.01.2025 року виданого Савранським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини (заробітку) доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2023 року і до повноліття дитини. Станом на 01.04.2025 року заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 становить 52125,14 грн (а.с.18).

З протоколу бесіди з батьками від 03.04.2025 вбачається, що за період перебування ОСОБА_5 в сім`ї батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не відвідував доньку, лише інколи телефонував, але після його дзвінків дитина робилася не контрольована і вередлива. В минулому році ОСОБА_2 навіть не привітав доньку з днем народження, жодної матеріальної чи грошової допомоги на утримання доньки не на надав. Станом на даний час зі слів знайомих ОСОБА_2 знаходиться в м. Одеса на заробітках ( а.с.19).

З листа Савранського районного суду Одеської області 01-22/16/2025 від 25.03.2025 вбачається, що ОСОБА_2 з позовною заявою про повернення малолітньої доньки не звертався (а.с.20).

Виконавчим комітетом Савранської селищної ради прийняте рішення від 10.04.2025 №5/21 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Згідно з висновком Органу опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно йго малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є доцільним (а.с. 22).

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на нього Конституцією України обов`язки щодо виховання та розвитку малолітньої дитини.

Разом з тим суд погоджується з висновком органу опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини виходячи з наступного.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866, якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, в пункті 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона (він) він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 686/24929/16-ц).

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відтак, за загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини - відповідач у справі виконує свої обов`язки щодо дитини, або тих фактів, які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

ОСОБА_2 в порушення вимог статей 150, 180 СК України, частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку дитини, аліменти на утримання дитини не сплачує, не піклується про неї, не цікавиться її життям, не проявляє щодо дитини батьківської турботи, не намагається налагодити стосунки з дитиною і взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів, вбачається, що участь відповідача, як батька, у вихованні малолітньої доньки дійсно була недостатньою, його поведінка свідчить про нерозуміння ним обов`язку брати участь у вихованні та утриманні свої дитини та підтверджує його не бажання приймати участь у її житті, здійснювати забезпечення дитини всім необхідним.

Досліджуючи питання про відповідність втручання у право відповідача «цілям», зазначеним в п.2 ст.8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд вважає, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини по справі ОСОБА_1 , а тому має законну мету у розмінні п.2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», судом були досліджені надані позивачем докази на предмет їх достатності та обґрунтованості, виходячи із того, що поняття «ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини» є оціночним поняттям і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , починаючи щонайменше з січня 2024 року не приймає достатньої участі у вихованні своєї малолітньої доньки, не здійснював її матеріальне забезпечення, не цікавився станом її здоров`я, інтересами та потребами.

Самі по собі поодинокі дзвінки батька до своєї малолітньої доньки не свідчить про дотримання обов`язків по вихованню й утриманню дитини.

В даній конкретній ситуації судом також враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (п.52 рішення Європейського суду у справі «Савіни проти України»). Разом з тим, реалізація державою зазначених обов`язків вимагає від відповідача ОСОБА_2 активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави.

Натомість судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 жодного разу не звернувся до уповноважених державних органів з метою надання їй сприяння у реалізації своїх батьківських обов`язків та не вчинив дій, спрямованих на поліпшення відносин між ним та його малолітньою донькою.

Наведене в своїй сукупності, на думку суду, свідчить про свідоме ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, свідоме нехтування ними та не бажання їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Також під час розгляду справи по суті судом було з`ясовано, що малолітня дитина по справі ОСОБА_1 протягом року проживає в сім`ї опікуна, а тому в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у відповідача, як батька, оскільки він не проживає разом із донькою протягом тривалого часу. Крім того, даний захід не виключає можливості побачення відповідача зі своєю донькою та спілкування з нею за наявності у нього такого наміру.

Тобто в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію у відносинах між батьком та донькою.

Крім того неодноразове неприбуття належним чином обізнаним з датою, часом та місцем розгляду справи відповідача в судове засідання та, зокрема, 17.12.2025, суд розцінює як відсутність інтересу до дитини та легковажне ставлення до можливих негативних для нього наслідків розгляду справи.

За вказаних обставин, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відповідатиме інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідач, як батько, тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що в сукупності свідчить про байдуже ставлення відповідача як до юридичного обов`язку, так і природної потреби піклуватися про свою дитину.

Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19.

Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідача, який фактично самоусунувся (ухилився) від виховання своєї дитини, позбавляє його можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20).

З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача ОСОБА_2 , як батька малолітньої доньки ОСОБА_1 , крайнього заходу впливу, передбаченого статтею 164 СК України, у виді позбавлення її батьківських прав відносно його дитини, що, виходячи із дійсних правовідносин сторін, не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини та статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини, і, з урахуванням встановленого факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своєї дитини, вважає доцільним позбавити його батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_1 , оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню дитини, свідомо ними нехтуючи, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає суду законні підстави для задоволення позову.

Вказаний висновок повністю узгоджується і з позицією органу опіки та піклування, викладеною у письмовому висновку.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав у порядку, передбаченому статтею 169 СК України. Окрім того, даний захід не виключає і можливість побачення останньої з власними малолітніми дітьми.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Так, за змістом статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим, суд зазначає що заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 16.01.2024, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь закладів, установ, опікунів або інших фізичних чи юридичних осіб де перебуватиме дитина, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) у розмірі частин усіх заробітків (доходів) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2023 та до досягнення дитини повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий в Акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України". Зобов`язано орган опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області відкрити у відділенні Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" особистий рахунок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, про що повідомити боржника.

Враховуючи це, питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини не вирішується.

З огляду на те, що позивач Орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави, у порядку пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у розмірі 3028,00 грн, виходячи з вимог немайнового характеру.

Керуючись статтею 150, пунктами 2, 3 частини 1 статті 164, статтею 170 СК України, частинами і, 4 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", статтями 4, 5, 19, частинами 1, 2 статті 133, пункту 1 частини 2 статті 141, частиною 3 статті 258, статтями 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов Органу опіки та піклування в особі Савранської селищної ради Одеської області в інтересах дитини ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , батьківських прав стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою с АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3028 грн на розрахунковий рахунок № UА0026001, КЕКД - 22030106, отримувач - ГУК у м.Києві /м.Київ/, банк отримувач Казначейство України (ЕАП), ЄДРПОУ - 37993783.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення є заочним і може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 26.12.2025.

Суддя О.Ю. Брюховецький