КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування майна,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Мартиненка В.С.,-

встановив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування майна.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки площею 0, 035 га, кадастровий номер :01:008:5414, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , на підставі укладеного договору купівлі-продажу реєстровий номер 1305 від 25 липня 2024 року з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Обраний захід забезпечення позову не призведе до обмеження прав відповідачів чи третіх осіб та є співмірним із предметом позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року вимоги заяви задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:5414, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 224, яка належить ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості та доведеності. Застосування такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежить право реалізувати майно третім особам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасникасправи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В даному випадку має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду. Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібну позицію наведено у постановах Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 910/20479/17, від 17 жовтня 2018 у справі № 904/2351/18, від 25 лютого 2019 року у справі № 924/789/18 та від 10 березня 2010 року у справі № 910/13787/19.

Встановлено, що предметом позову є:визнання за ОСОБА_1 та за ОСОБА_4 незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - об`єктом права спільної сумісної власності; визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_4 право власності на спільне сумісне майно, а саме за кожним на: - 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:008:5414, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина та - 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, серії та номер 393, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В. 04 квітня 2024 року ОСОБА_2 , яким посвідчено її право на земельну ділянку площею 0, 035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:008:5414, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 393; визнання спадкоємцями за померлим ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за кожним на: - 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:008:5414, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина та на - 1/4 частину незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0, 035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:008:5414, розташовану за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини земельної ділянки загальною площею 0,035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:008:5414, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина, а за ОСОБА_2 визнати право власності - на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0, 035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:008:5414, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина.

Звертаючись до суду із позовними вимогами в частині земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:5414 ОСОБА_1 зазначила, що мати її чоловіка ОСОБА_4 04 квітня 2024 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку.

25 липня 2024 року ОСОБА_2 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою за захистом своїх законних прав та інтересів як спадкоємця першої черги після смерті свого чоловіка.

У заяві про забезпечення позову заявник просила заборонити відчуження земельної ділянки площею 0, 035 га, кадастровий номер :01:008:5414, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , на підставі укладеного договору купівлі-продажу реєстровий номер 1305 від 25 липня 2024 року з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О.

ОСОБА_1 вважала, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, існує ризик неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з заявленими вимогами позовної заяви, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявників та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.

У поданій заяві ОСОБА_1 обґрунтувала належним чином можливі ризики утруднення виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку щодо доведеності та обґрунтованості заяви про забезпечення позову враховуючи предмет позовних вимог.

Будь-яких доказів, що у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права відповідачів або інших осіб, суду не представлено.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що вказана земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:5414 фактично зберігається у власності та користуванні ОСОБА_3 , а обмежується лише можливість розпорядитися нею.

Враховуючи доведеність наявності спору між сторонами, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, предмет та підстави позову, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог заяви ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Так, забезпечення позову у даній справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення, свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.

Враховуючи, що у позовній заяві ОСОБА_1 посилається на порушення своїх законних прав та інтересів, як спадкоємця першої черги після смерті свого чоловіка, внаслідок відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:5414, відтак, колегія суддів вважає заявлені заходи забезпечення позову співмірними з позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті свого сина та мала законне право на його відчуження, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене є предметом дослідження під час розгляду вказаного спору по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не обгрунтовано існування потенційної можливості відчуження спірної земельної ділянки, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються фактичними обставинами справи, згідно яких, нерухоме майно уже було відчужено ОСОБА_2 25 липня 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до заперечень ОСОБА_3 щодо позовних вимог ОСОБА_1 по суті спору та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 06 серпня 2025 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко