ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 201/4325/24

провадження № 61-6375св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бакуліна Марія Сергіївна,на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року у складі судді Антонюка О. А.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А.В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Уквітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 878 699,00 грн, інфляційні втрати у сумі 4 393,50 грн та три відсотки річних в розмірі 3 673,25 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Позов мотивовано тим,що 02 грудня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Дніпрі на перехресті вул. Паторжинського та вул. Жуковського за водія ОСОБА_4 , який керував належним йому автомобілем «SUZUKI NEW SX 4», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , та при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю «LEXUS ES 250», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач, та скоїв зіткнення. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль «LEXUS ES 250», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав значні механічні ушкодження.

Вина водія автомобіля «SUZUKI NEW SX 4», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена та підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року, згідно із якою відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідноіз висновком № 9720 судового експерта-автотоварознавця від 22 грудня 2023 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «LEXUS ES 250», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням зносу становить 1038699,59 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , який керував автомобілем «SUZUKI NEW SX 4», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215076880 в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРКС» (далі - АТ «СК «АРКС»).

Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215076880 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, встановлена у розмірі 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

25 січня 2024 року АТ «СК «АРКС» виплатила позивачу страхове відшкодування у сумі 160 000,00 грн в розмірі страхового ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого.

У зв`язку із тим, що АТ «СК «АРКС» компенсувала свій ліміт відповідальності, тому відповідач повинен компенсувати позивачу різницю між загальним розміром визначеного матеріального збитку у сумі 1 038 699,59 грнта виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн, що складає 878 699,59 грн.

Також, на думку позивача, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у сумі 4 393,50 грн та три відсотка річних 3 673,25 грн згідно статті 625 ЦК України.

Крім того, позивач послався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому також була заподіяна моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях, яку він оцінює в 100 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, завданий внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 878 699,59 грн, інфляційні втрати - 4 393,50 грн, три відсотки річних - 3 673,25 грн, моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн, витрати з послуг експерта на автотоварознавче дослідження в сумі 6 000,00 грн, витрати на професійну правову допомогу в сумі 20 000,00 грн і сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 9 867,66 грн, а всього - 932 634,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями відповідача позивачеві спричинено майнову шкоду, розмір якої підтверджено висновком судового експерта від 22 грудня 2023 року № 9720, а вина ОСОБА_3 - постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року, згідно із якою відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

Приймаючи до уваги, що АТ «СК «АРКС» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн в межах страхового ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди у сумі та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 878 699,59 грн (1038 699,59 грн - 160 000,00 грн)

Також суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, а також стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4 393,50 грн та 3 % річних у розмірі 3 673,25 грн, вважаючи такі вимоги обґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17 травня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бакуліна М. С.,подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанційз порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 04 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Константинов Р. Д. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

16 червня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_3 02грудня 2023 року об 13 год. 10 хв. хв. за адресою: м. Дніпро, на перехресті вул. Паторжинського та вул. Жуковського, керуючи транспортним засобом «SUZUKI NEW SX 4» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі транспортному засобу «LEXUS ES 250» (державний номерний знакНОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі,та скоїв зіткнення. Своїми діями ОСОБА_3 порушив пункт 16.11. Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена статтею 124 КУпАП.

Вина відповідача в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року у справі № 201/15867/23 про визнання винним та притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності по статті 124 КУпАП. Вказане судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди винними діями відповідача було пошкоджено транспортний засіб «LEXUS ES 250» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що належить ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експерта № 9720 автотоварознавчої експертизи від 22 грудня 2023 року по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту фактично належного позивачу автомобіля марки «LEXUS ES 250» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з врахуванням фізичного зносу та без врахування податку на додану вартість складає всього 1 038 699,59 грн.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 на автомобіль «SUZUKI NEW SX 4» (державний номер автомобіля НОМЕР_1 ) була застрахована в АТ «СК «АРКС» згідно страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215076880.

ОСОБА_1 25 січня 2024 року отримав від АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі страхового ліміту - 160 000,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною першою статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судами встановлено, що розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля марки «LEXUS ES 250» (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) шкоди, що підлягала відшкодуванню власнику, становить 1 038 699,59грн.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Оскільки вказаний розмір перевищує суму виплаченого у розмірі ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, страхового відшкодування, суди дійшли правильного висновку, що різниця між фактичним розміром завданої шкоди (1 038699,59 грн) і сумою страхового відшкодування (160 000,00 грн) у сумі 878 699,59 грнпідлягає стягненню з відповідача як особи, з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригода.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина перша-друга статті 625 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у сумі 4 393,50 грн та три відсотки річних в розмірі 3 673,25 грн.

Вказане у повній мірі узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) про поширення положень статті 625 ЦК України щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Крім того, суди попередніх інстанцій на підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням усіх обставин справи та з огляду на вимоги розумності і справедливості дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем спричиненої позивачеві моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням майна, у розмірі 10000,00 грн.

Також суди вирішилипитання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у повній відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бакуліна Марія Сергіївна,залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов