ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9141/21 Номер провадження 22-ц/814/1851/25Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Горбун К.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 23 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі державного реєстратора Березняк Оксани Миколаївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поновлення запису про іпотеку, -

В С Т А Н О В И В:

У 2021 році ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі державного реєстратора Березняк Оксани Миколаївни, ОСОБА_2 про поновлення запису про іпотеку.

Посилаючись на те, що 22.01.2016 року між ОСОБА_4 та нею було укладено договір відступлення права вимоги ( цесії), за яким первісний позикодавець відступає новому позикодавцю право вимоги за договором позики, укладеним в простій письмовій формі 28.10.2015 року між первісним позикодавцем і ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .. Позичальників повідомили про укладення цесії. 22.01.2016 року поштою на адресу ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відправили повідомлення про укладення цесії з копією договору про відступлення права вимоги за договором позики, тобто боржників було повідомлено. 26.01.2016 року ОСОБА_5 відправлення отримав.

Зазначила, що 30.10.2017 року між ОСОБА_4 та нею було укладено договір відступлення права за договором іпотеки, відповідно до якого первісний іпотеко держатель здійснює відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим 28.10.2015 року, ОСОБА_6 , ПН ХМНО реєстр №4534; відступлення прав за вищевказаним іпотечним договором здійснюється після укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням за договором позики, від 28.10.2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

Вказувала, що позичальники здійснили 16.07.2018 року і 28.08.2019 року платіж на її картковий рахунок, сплативши по 1000 грн. для оплати процентів за договором позики від 28.10.2015 року. Такими діями позичальники підтвердили згоду на заміну кредитора та іпотекодержателя та факт не виконання основного зобов`язання. На цей час зобов`язання за договором позики не виконані, позичальників було повідомлено про намір позикодавця задовільнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Зазначила, що 15.09.2020 року їй стало відомо, що державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради було скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень квартири АДРЕСА_1 . Вважає таке рішення державного реєстратора Березняк О.М. протиправним і незаконним. Департамент реєстрації ХМР не має повноважень виходити за межі судового рішення та скасовувати обтяження на вищезазначену квартиру, оскільки іпотекодержателем вказано ОСОБА_1 , а не ОСОБА_4 ..

Після збільшення позовних вимог, остаточно просила суд визнати недійним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено ПНХМНО Кривошеїною І.М. 13.08.2020 року, номер запису в реєстрі: 990.

Поновити запис про іпотеку на нерухоме майно, індексний №102076646, а саме на квартиру АДРЕСА_1 вказавши обтяжувачем ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідачів солідарно витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої склав 19900 грн.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 20.03.2023 року дану справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 23 січня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради в особі державного реєстратора Березняк Оксани Миколаївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поновлення запису про іпотеку відмовлено.

В апеляційноу порядку рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , без належного дослідження та врахування доказів по справі.

Скаржник , посилаючись на обставини укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) та вказуючи на обізнаність ОСОБА_5 про наявність невиконаного зобов`язання , оскільки останній у 2019 році перераховував кошти новому кредитору у якості відсотків за договором позики , вказує на огрунтованість позовних вимог.

Зазначає, що продаж квартири являється фіктивним та вчинений без наміру створення правових наслідків які обумовлені цим правочином , оскільки укладений між близькими родичами з метою уникнути іпотечних зобов`язань.

Вчинення цього правочину стало можливим в результаті прийняття державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради рішення №534085566 від 31.07.2020 про реєстрацію припинення запису про заборону на нерухоме майно , яке є незаконним , оскільки на час прийняття державним реєстртором цього рішення іпотеко держателем квартири був не ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 30.10.2017. Проте суд першої інстанції вказаних обставин не врахував , унаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Зважаючи на вказане ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 23 січня 2025 року та постановити нове , про задовлення позовних вимог в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , адвоката Кузнецова А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу ,згідно якого останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін , а скаргу без задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що 28.10.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 було укладено договір позики.

За умовами даного договору позичальники отримали від позикодавця 98 298 гривень зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 28.10.2016 року. Сторони домовились про еквівалент отриманої суми в розмірі 4300 доларів США.

28.10.2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено також договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, який був посвідчений нотаріально, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. за реєстраційним номером 4534.

За вказаним договором іпотеки його предметом стала квартира АДРЕСА_1 , трикімнатна, загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

22 лютого 2016 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лавінди Н. О. із заявою про прийняття на депозит нотаріуса грошових коштів, як виконання обов`язку перед кредитором. Листом від 22 лютого 2016 року приватний нотаріус роз`яснила ОСОБА_5 порядок внесення суми на депозит нотаріуса.

01 березня 2016 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 подали приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Лавінді Н.О. заяву про внесення на депозит грошових коштів у розмірі 98 298,00 грн відповідно до договору позики від 28 жовтня 2015 року для передачі цих коштів ОСОБА_4 , оскільки останній ухиляється від прийняття виконання, за адресою вказаною у договорі не проживає, місце свого фактичного проживання не повідомив.

Факт внесення коштів у розмірі 98 298,00 грн на депозитний рахунок підтверджується квитанцією нотаріуса від 01 березня 2016 року № 1.

01 березня 2016 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н. О. повідомила ОСОБА_4 про отримання на депозитний рахунок суми позики та роз`яснено право отримати відповідні кошти.

22.01.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії). Згідно умов даного договору первісний позикодавець відступає новому позикодавцю право вимоги за договором позики, укладеним в простій письмовій формі 28.10.2015 року між первісним позикодавцем ( ОСОБА_4 ) і ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

30.10.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №1057.

За цим договором первісний іпотекодержатель здійснює відступлення прав іпотеко держателя за договором іпотеки, посвідчений 28.10.2015 року, Лавінда Н.О., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстр №4534. Відступлення прав за вищевказаним іпотечним договором здійснюється після укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням за договором позики, від 28.10.2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року, справа №644/4885/16-ц, визнано Договір позики, укладений 28 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 (Позикодавцем) та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (Позичальниками) в простій письмовій формі, - таким що припинений, у зв`язку з його виконанням ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (Позичальниками).

Визнано недійсними п.п. 4, 4.1., 4.2., 7, 11, 12, 16 Договору позики від 28 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 (Позикодавцем) та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (Позичальниками).

Визнано Договір іпотеки, що укладений 28 жовтня 2015 року, між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (Іпотекодавцями) та ОСОБА_4 (Іпотекодержателем), та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за реєстраційним номером 4534, припиненим, у зв`язку із повним та належним виконанням боргового зобов`язання.

Скасовано заборону, накладену на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., на підставі договору іпотеки, що укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (Іпотекодавцями) та ОСОБА_4 (Іпотекодержателем) від 28 жовтня 2015 року, та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за реєстраційним номером 4534, та виключити вказане майно з Державного реєстру обтяжень.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_5 правовстановлюючі документи договір дарування на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , що посвідчений Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 05.11.2002 року за реєстраційним номером 2-4199.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 28.03.2018 року, справа №644/4885/16, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними пунктів 4, 4.1, 4.2, 7, 11, 16 договору позики від 28.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 скасовано та постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 24.10.2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2017 року в нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року залишено без змін.

30.08.2020 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ( продавці) та ОСОБА_2 ( покупець) укладений договір купівлі продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М., зареєстровано в реєстрі за №990.

Згідно вказаного договору продавці ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передали у власність, а покупець ОСОБА_2 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

У разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У такому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель у силу частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.

Зважаючи на викладені норми законодавства , позивач вважаючи порушеним своє право , звернувся із вимогою про поновлення запису про іпотеку , оскільки на думку ОСОБА_1 скасовання заборони, накладеної на предмет іпотеки є незаконним. Зазначає, що припинення запису про заборону на нерухоме майно , яке є протиправним, оскільки на час прийняття державним реєстртором цього рішення іпотекодержателем квартири був не ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 30.10.2017.

Колегія суддів бере до уваги, що Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у певних постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Верховного Суду. Конкретизація висновків полягала, зокрема, у такому:

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- під час вирішення таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Також у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки щодо належного способу захисту прав:

«9.8. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

9.9. Як зазначено (див. розділ 7 постанови Великої Палати Верховного Суду), при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

9.10. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Правомірному та ефективному способу захисту ПАТ «Укрсоцбанк» відповідало б звернення банку з вимогою про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна - спірної земельної ділянки, а не звернення до державного реєстратора у позасудовому порядку з вимогами щодо відновлення запису про іпотеку».

Відтак , позивач у справі що наразі переглядається апеляційним судом , з метою відновлення свого порушеного права мала б заявляти вимогу про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.

Проте , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задовлення позову вцілому, оскільки позивач фактично не набула права вимоги за договором відступлення права вимоги ( цесії), укладеним між нею та ОСОБА_4 .

На обгрутування вказаного суд виходить з того, що відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частини перша, п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Отже, іпотека, яка має похідний характер від основного зобов`язання, є дійсною до припинення основного зобов`язання. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед кредитором боргу у повному обсязі, кредитний договір ( договір позики) припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за цим договором, а отже, і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Оскільки з матеріалів прави встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року,яке набрало законної сили та в цій частині залишено без змін постановами апеляційного суду Харківської області від 28.03.2018 року та Верховного суду від 24.10.2018 року, справа №644/4885/16-ц, визнано Договір позики, укладений 28 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 (Позикодавцем) та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (Позичальниками) в простій письмовій формі, - таким що припинений, у зв`язку з його виконанням ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (Позичальниками), визнано Договір іпотеки, що укладений 28 жовтня 2015 року, між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (Іпотекодавцями) та ОСОБА_4 (Іпотекодержателем), та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за реєстраційним номером 4534, припиненим, у зв`язку із повним та належним виконанням боргового зобов`язання.

У свою чергу договір відступлення права за договором іпотеки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено 30.10.2017 .

Зазначене дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 повністю виконали зобов`язання за договором позики шляхом внесення 01 березня 2016 року на депозитний рахунок приватного нотаріусу ХМНО ОСОБА_6 суми позики, у зв`язку з чим основне зобов`язання припинилося на підставі статті 599 ЦК України та внаслідок цього згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» припинилося і акцесорне зобов`язання за похідним від основного - договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору.

Відтак, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368,374,375,381,384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов