ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/2242/25
Номер провадження 22-ц/818/4536/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року в складі судді Маркосян М.В. по справі № 644/2242/25 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 28 січня 2019 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 15 000 грн.

Зазначив, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка прострочила зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення підпункту 5.16 пункту 4 Розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30 травня 2023 року направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідачка на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до пунктів 4.18, 4.19 кредит став у формі «на вимогу».

Загальний розмір заборгованості відповідачки перед АТ «Універсал Банк» за договором станом на 22 січня 2025 року становить 29 577, 79 грн, із них: 29 577, 79 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн - заборгованість за пенею; 0 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Посилаючись на вказане, АТ «Універсал Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28 січня 2019 року у розмірі 29 577, 79 грн станом на 22 січня 2025 року та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

16 квітня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення боргу, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» у повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що, на думку відповідачки, позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факту укладення кредитного договору на умовах, зазначених у позовній заяві, факту отримання нею кредитних коштів, а також факту та розміру заборгованості. Зазначала, що надані банком документи не дають можливості перевірити передачу кредитних коштів саме їй, умови кредитування, порядок користування коштами, строки та підстави нарахування заборгованості, процентів і штрафних санкцій. У відзиві вказувалося, що позивач як професійний учасник ринку фінансових послуг зобов`язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема факт передачі грошових коштів та дотримання вимог законодавства при укладенні і виконанні кредитного договору, однак таких доказів до матеріалів справи не подано. Відповідачка посилалася на положення цивільного процесуального законодавства щодо обов`язку доказування, принципу змагальності сторін та того, що доказування не є обов`язком суду, а покладається на сторони спору.

У відзиві зазначено, що з наданих позивачем матеріалів неможливо встановити факт користування відповідачкою кредитними коштами та здійснення нею платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім того, відповідачка звертала увагу на те, що всі сумніви щодо доведеності обставин справи мають тлумачитися на користь фізичної особи як слабшої сторони у спірних правовідносинах з банком. З урахуванням наведеного у відзиві відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

17 квітня 2025 року Акціонерне Товариство «Універсал Банк» до суду надіслав відповідь на відзив відповідачки, в якій не погоджуючись із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, зазначило, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Відповідачем анкети-заяви з використанням електронного підпису, який за своїми правовими наслідками прирівнюється до власноручного підпису. Позивач вказував, що умови та правила надання банківських послуг, тарифи, паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення вартості кредиту є складовими договору, з якими Відповідач був ознайомлений та погодився під час реєстрації і користування мобільним додатком. Позивач зазначав, що чинні на момент укладення договору умови та правила обслуговування були оприлюднені на офіційному веб-сайті банку та доступні Відповідачу, а банк відповідно до законодавства несе відповідальність за актуальність та достовірність інформації, розміщеної на своєму сайті. Також у відповіді на відзив зазначалося, що виписка з карткового рахунку є належним та допустимим доказом факту отримання Відповідачем кредитних коштів, користування ними, часткового погашення заборгованості та наявності непогашеної заборгованості. Вказував, що розрахунок заборгованості, поданий разом із позовною заявою, підтверджує розмір заборгованості станом на момент звернення до суду. Крім того, Позивач зазначав, що Відповідач користувався кредитним лімітом, оформлював додаткові послуги, зокрема кредит готівкою та транзакції в розстрочку, які підтверджуються електронними заявами, підписаними електронним підписом у мобільному додатку. За твердженням Позивача, списання щомісячних платежів та формування заборгованості відбувалося відповідно до умов договору, тарифів та законодавства України. Вказував, що судова практика, на яку посилався Відповідач, не є тотожною спірним правовідносинам у цій справі, з огляду на відмінність суб`єктного складу, часу виникнення правовідносин та способу укладення договору. З урахуванням наведеного, у відповіді на відзив Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором.

25 квітня 2025 року ОСОБА_1 , подала до суду доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначила, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачка додатково навела аргументи щодо відсутності належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору про надання банківських послуг у спосіб, передбачений законом, зокрема щодо правомірності використання електронного підпису. Також у доповненнях акцентовано увагу на відсутності у АТ «Універсал Банк» статусу кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг та, відповідно, відсутності правових підстав для генерації та використання електронного цифрового підпису під час оформлення спірних правовідносин. Крім того, у доповненнях до відзиву наведено посилання на норми законодавства у сфері електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, а також зазначено, що надані позивачем докази, на думку особи, яка подала відзив, отримані з порушенням вимог закону та не можуть бути покладені в основу судового рішення. У зв`язку з викладеним, у доповненнях до відзиву відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

30 квітня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк». У поданих поясненнях позивач зазначив, що вони подані з метою надання роз`яснень щодо доводів, викладених відповідачкою у відзиві на позовну заяву. Позивач вказав, що правочин між сторонами було укладено шляхом підписання анкети-заяви з використанням електронного підпису в мобільному додатку «Monobank», а умови та правила надання банківських послуг є складовою договору та були доступні відповідачці для ознайомлення. Позивач зазначив, що використання електронного підпису при укладенні договору відповідає вимогам цивільного законодавства, а електронний підпис, застосований у мобільному додатку, є аналогом власноручного підпису та має юридичну силу. Також позивач навів доводи щодо правомірності надання банківських послуг, наявності у банку відповідної банківської ліцензії, а також зазначив, що надані до позовної заяви документи підтверджують факт відкриття рахунку, встановлення кредитного ліміту, користування відповідачкою кредитними коштами та наявність заборгованості. Окремо позивач виклав свою позицію щодо заперечень відповідачки стосовно електронного підпису, електронних довірчих послуг та застосування судової практики, зазначивши, що, на його думку, наведені у відзиві доводи не спростовують наданих банком доказів. У зв`язку з наведеним позивач у додаткових поясненнях просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задоволено повністю.

Рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви з використанням електронного підпису, який відповідно до положень законодавства прирівнюється до власноручного підпису та письмової форми правочину. Суд зазначив, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту утворюють єдиний договір про надання банківських послуг, істотні умови якого погоджені сторонами. Суд виходив із того, що зазначені документи були оприлюднені на офіційному веб-сайті банку, а відповідачка, підписавши анкету-заяву, підтвердила ознайомлення з ними та згоду на їх застосування. Суд першої інстанції визнав доведеним факт надання відповідачці кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту за платіжною карткою, а також користування нею кредитними коштами. Наявність заборгованості та її розмір, на думку суду, підтверджуються наданими позивачем доказами, зокрема детальним розрахунком заборгованості та випискою з карткового рахунку відповідачки.

Доводи відповідачки, викладені у відзиві та доповненнях до нього, щодо відсутності належних доказів укладення договору, непогодження істотних умов кредитування, недопустимості застосування електронного підпису, а також щодо відсутності у позивача статусу кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг, суд першої інстанції визнав необґрунтованими та такими, що не спростовують заявлених позовних вимог. Суд виходив із того, що використання удосконаленого електронного підпису при укладенні договору відповідає вимогам законодавства України, а відсутність у банку статусу кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг не впливає на дійсність правочину та не свідчить про незаконність укладення договору. З урахуванням установлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачкою зобов`язань за договором про надання банківських послуг та наявність підстав для стягнення з неї заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а також судового збору.

Не погоджуючись з рішенням Індустріального районного суду міста Харкова від 26 травня 2025 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права, а встановлені судом обставини не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не виконав обов`язок щодо належного мотивування рішення та фактично не надав оцінки аргументам відповідачки й кожному доказу у справі, обмежившись формальними висновками, чим, на думку апелянта, порушив засади повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи і право на справедливий суд. Також вказується на порушення права на захист та принципу змагальності, оскільки відповідачці, за доводами скарги, не було забезпечено реальної можливості надати заперечення/реалізувати процесуальні права у належній послідовності, а суд безпідставно приймав та враховував подані позивачем матеріали без належної перевірки й оцінки.

По суті спору ОСОБА_1 наполягає, що позивач не довів факту укладення між сторонами кредитного договору у належній формі та не довів істотні умови зобов`язання: відсутні належні підтвердження видачі відповідачці кредитної картки/встановлення кредитного ліміту, отримання (передачі) кредитних коштів та користування ними, а також досягнення домовленості сторін щодо розміру процентів, неустойки (пені/штрафів) і порядку їх нарахування. Окремо зазначається, що надані банком «умови/тарифи/правила», роздруківки з сайту, внутрішні довідки та розрахунок заборгованості є документами, зміст яких залежить від волевиявлення однієї сторони (банку), можуть змінюватися позивачем та тому самі по собі не підтверджують ані укладення договору на конкретних умовах, ані реального виникнення та розміру боргу; на думку апелянта, такі матеріали не є первинними документами, які підтверджують господарські/кредитні операції, та мають оцінюватися критично. Апелянт також посилається на практику Верховного Суду (у т.ч. Великої Палати) щодо неможливості ототожнення непідписаних «умов і правил/тарифів» із частиною кредитного договору та на висновки про необхідність доведення банком факту надання кредиту і погодження істотних умов.

Додатково ОСОБА_1 вказує на недопустимість/неналежність доказів, пов`язаних з електронною формою правочину та електронним підписом, стверджуючи про відсутність належного підтвердження легітимності використаного електронного підпису/порядку його створення і застосування при укладенні договору, а також ставить під сумнів належність банку до переліків/вимог у сфері електронних довірчих послуг, у зв`язку з чим просить не брати до уваги відповідні матеріали як такі, що не відповідають вимогам закону. У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

03 листопада 2025 року Акціонерне Товариство «Універсал Банк» до Харківського апеляційного суду надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує, що апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню.

У відзиві зазначено, що відповідач не заперечує факту укладення з Акціонерним товариством «Універсал Банк» договору про надання банківських послуг, відкриття поточного рахунку та отримання платіжної картки, а також користування банківськими послугами в межах проєкту «Monobank». Вказує, що підписання анкети-заяви свідчить про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорта споживчого кредиту, які у сукупності становлять договір про надання банківських послуг. При цьому наголошується, що клієнт підтвердив ознайомлення з такими документами, їх розуміння та відсутність потреби у додатковому тлумаченні їх змісту. У відзиві зазначено, що Умови та правила банківського обслуговування є публічною офертою, розміщеною у відкритому доступі на офіційному сайті банку, а укладення договору відбулося у спосіб, передбачений цивільним законодавством та Законом України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту відповідної пропозиції. Також у відзиві вказується, що електронна форма договору, використання електронного підпису та аналога власноручного підпису відповідають вимогам чинного законодавства, а правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі та є чинним до моменту його належного спростування.

Акціонерне товариство «Універсал Банк» зазначає, що відповідач не звертався до банку із заявами щодо нерозуміння умов договору, не оспорював їх дійсність та протягом певного часу виконував умови договору, що свідчить про прийняття умов кредитування. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного погашення заборгованості, у нього виникла прострочена заборгованість, у тому числі за тілом кредиту та процентами, а банк, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства, набув право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості.

Крім того, у відзиві зазначено, що розрахунок заборгованості є обґрунтованим, а доказів, які б спростовували правильність нарахування заборгованості або свідчили про її відсутність, відповідачем не надано. Акціонерне товариство «Універсал Банк» посилається на правові позиції Верховного Суду щодо обов`язковості виконання договірних зобов`язань, допустимості укладення кредитних договорів в електронній формі, а також щодо того, що нерозуміння умов договору не звільняє сторону від обов`язку їх виконання. З огляду на викладене, у відзиві зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та міститься прохання залишити рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 січня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (а.с. 22).

Відповідно до підписаної анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг відповідачка просила Банк відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов Договору та умов даної заяви.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови, а також, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодилась з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Крім того, ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви просила вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку, засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення її даних згідно з Договором.

Також ОСОБА_1 визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису, та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Крім того, підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або банком з використанням електронного цифрового підпису.

Анкета-заява містить паспортні та анкетні дані відповідачки, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. В даній анкеті-заяві є лише посилання на те, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та те, що про зміну доступного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором, укладеним між банком та ОСОБА_1 (а.с. 8-12), відповідно до якого станом на 22 січня 2025 року її розмір становить 29 577, 79 грн, із них: 29 577, 79 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками; 0 грн - заборгованість за пенею; 0 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Згідно виписки по рахунку за період з 28 січня 2019 року по 22 січня 2025 року ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами, а також робила платежі на погашення заборгованості (а.с. 14-19).

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині заперечення факту укладення кредитного договору та її волевиявлення на його підписання, виходить із такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, та підписаний його стороною (сторонами).

При цьому закон не пов`язує письмову форму правочину виключно з паперовим носієм.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять умови, погоджені сторонами, а також умови, які є обов`язковими відповідно до закону.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Водночас особливості укладення кредитних договорів в електронному вигляді прямо врегульовані Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість сторін, оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним електронним підписом є його оригіналом.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону акцепт пропозиції укласти електронний договір може бути наданий шляхом: надсилання електронного повідомлення, підписаного в установленому законом порядку; заповнення електронної форми (Анкети-заяви); вчинення дій, які інформаційна система прямо визначає як прийняття пропозиції, за умови, що такі дії є логічно пов`язаними з офертою.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису за згодою сторін.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі АТ «Універсал Банк», заповнила Анкету-заяву, яка одночасно є заявою про відкриття рахунку та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, та підписала її електронним підписом у спосіб, передбачений Законом України «Про електронну комерцію».

Підписання Анкети-заяви підтверджує, що апелянт: визнала електронний підпис аналогом власноручного; підтвердила ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту; погодилась з тим, що зазначені документи не потребують додаткового тлумачення.

Посилання апелянта на те, що умови договору містилися в документах, доступ до яких здійснювався шляхом перенаправлення (відсилання), є безпідставними, оскільки чинне законодавство не забороняє включення умов договору шляхом відсилання за умови надання стороні реальної можливості з ними ознайомитися. Інформаційна система АТ «Універсал Банк» передбачає технічну неможливість укладення договору без ознайомлення з умовами та підтвердження їх прийняття.

Без здійснення входу до системи, проходження ідентифікації та накладення електронного підпису укладення договору є неможливим.

Колегія суддів також враховує, що правовідносини між сторонами виникли з публічного договору та договору приєднання у розумінні статей 633, 634 ЦК України, умови якого є однаковими для всіх споживачів та оприлюднені у відкритому доступі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема у постановах: від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20, у яких зазначено, що укладення електронного договору шляхом використання одноразового ідентифікатора свідчить про належне волевиявлення сторони та прирівнюється до письмової форми правочину.

Таким чином, апеляційні доводи ОСОБА_1 про непідписання Анкети-заяви, відсутність згоди щодо істотних умов договору та недійсність електронного правочину ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Фактичне користування кредитними коштами, виконання договору протягом певного часу та відсутність своєчасних заперечень щодо його умов додатково підтверджують прийняття апелянтом умов кредитного договору та виникнення зобов`язань за ним.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту, було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що наданий позивачем витяг з Умов, датований 27 грудня 2021 року (а.с. 23-35), за відсутності доказів, що відповідачка саме з ними ознайомилась при підписанні Анкети-заяви від 28 січня 2019 року, є достатнім доказом укладення договору кредиту на тих умовах, які там зазначені.

У матеріалах справи також у формі додатків до Умов наявні копія Тарифів та Паспорт споживчого кредиту, в яких викладені основні умови кредитування інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту, санкції за порушення зобов`язань. Однак на вищевказаних документах відсутній підпис відповідачки (а.с. 36-40).

Разом з тим, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 29 577, 79 грн, за пенею 0 грн, за порушення грошового зобов`язання 0 грн.

Водночас, як вбачається із наданого банком розрахунку, вказана заборгованість за тілом кредиту фактично складається також із нарахованих банком відсотків за користування кредитом. Між тим, доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав.

Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 28 січня 2019 року містить підпис відповідачки. В анкеті зазначено номер відкритого карткового рахунку - НОМЕР_1 , згідно виписки по якому відповідачка використовувала кредитні кошти.

Водночас, анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів ані за користування кредитними коштами, ані за прострочення повернення кредиту за збільшеною ставкою в порядку статті 625 ЦК України; строк кредитування та строки здійснення періодичних платежів не встановлені. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами у порядку ст. 1048 ЦК України банк не пред`явив.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти різними сумами у загальному розмірі 63 010, 87 грн. Сплачені нею кошти розподілялись банком в тому числі на погашення процентів, які передбачені Умовами, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

Оскільки в анкеті-заяві від 28 січня 2019 року процентна ставка та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним. Отже, колегія суддів вважає, що ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22.

Виходячи з наведеного, оскільки згідно виписки та розрахунку банком безпідставно списано на погашення відсотків 24 521, 21 грн, отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, становить 5056, 57 грн (92 588, 65 63010, 87 24521, 21 грн).

Оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність між сторонами договірних правовідносин та факт укладення договору про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви з використанням електронного підпису, який відповідно до закону прирівнюється до власноручного підпису та письмової форми правочину.

Водночас колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність у відповідачки обов`язку зі сплати процентів та інших платежів за кредитом, оскільки надані банком Умови, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідачки, а анкета-заява не містить погоджених сторонами істотних умов щодо розміру процентів, строків кредитування та порядку їх нарахування.

За таких обставин банк має право на стягнення з відповідачки лише фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів. Кошти, сплачені відповідачкою та безпідставно зараховані банком у рахунок процентів, підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ «Універсал Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2019 року у розмірі 5056, 57 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою АТ «Універсал Банк» сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 51).

З огляду на те, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково, а саме на 17,09 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову, пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 517 грн 49 коп.(3028,00 х 17,09%)

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апелянта звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, у зв`язку з чим судовий збір, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги в розмірі 4 542,00 грн, підлягає стягненню в дохід держави з АТ «Універсал Банк» пропорційно частці задоволених вимог апеляційної скарги 82,91%, що становить 3 765 грн 77 коп. (4 542,00 грн ? 82,91%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28 січня 2019 року у розмірі 5056 (п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн 57 коп, а також судовий збір за подання позову в розмірі 517 (п`ятсот сімнадцять) грн 49 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) на користь держави 3765 (три тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн 77 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина