Провадження №: 2/755/4810/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Грищенко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНТОРІУС Україна» про усунення перешкод у безпечному використанні житла шляхом заборони використання генератора,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

16.10.2024 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бажаємо Здоров`я» (надалі - ТОВ «Бажаємо Здоров`я») про усунення перешкод у безпечному використанні житла шляхом заборони використання генератора, в якому позивач просив суд:

«1. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бажаємо Здоров`я» використання генератора при здійсненні господарської діяльності в аптеці НОМЕР_1, розташованої на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 .»

17.10.2024 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

19.11.2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського районного суду міста Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Коваленко І.В.

22.11.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 залишено без руху, з наданням позивачу можливості виправити недоліки в строк, визначений в ухвалі суду.

10.12.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

13.12.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Сторонам роз`яснено їхні права на подання заяв по суті справи у строки, визначені ст.178 ЦПК України.

05.02.2025 року представник відповідача ТОВ «Бажаємо Здоров`я» - директора Штойко Сергія надійшов відзив на позов, з документами, що підтверджують надсилання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам процесу. За змістом відзиву відповідач просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позов предявлений до неналежного відповідача.

12.02.2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

19.03.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем - задоволено та замінено у справі первісного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бажаємо Здоров`я» на Товариство з обмеженою відповідальністю «САНТОРІУС Україна».

05.05.2025 року (Вх.№25346) відповідач ТОВ «САНТОРІУС Україна», від імені та в інтересах якого діє директор Сергій Штойко, подав до суду відзив на позовну заяву разом з документами, що підтверджують надіслання копії відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача. За змістом відзиву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

05.06.2025 року (№32283) позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив.

05.06.2025 року (№32279) одночасно відповіддю на відзив позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову.

10.12.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відповідь на відзив та заяву про зміну предмету позову, які подані позивачем ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНТОРІУС Україна» про усунення перешкод у безпечному використанні житла шляхом заборони використання генератора, - повернуто без розгляду.

Доводи позову

Щодо фактичних обставин справи позивач вказував, що йому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1999 року, належить однокімнатна квартира площею 29,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту придбання позивач зареєстрований та постійно проживає в даній квартирі. Квартира АДРЕСА_1 . На першому поверсі будинку №22 , під квартирою позивача, знаходиться аптека НОМЕР_1 під торговою назвою «Бажаємо здоров`я», в якій діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами здійснює відповідач ТОВ «САНТОРІУС Україна». Водночас, дії аптеки «Бажаємо здоров`я» порушують право позивача на безпечні для життя і здоров`я умови побуту та відпочинку, а також завдають шкоди його здоров`ю внаслідок значного шумового навантаження через роботу генератора в аптеці. Так, починаючи з жовтня 2023 року в аптеці НОМЕР_1 ТОВ «Бажаємо здоров`я» працює дуже гучний генератор, внаслідок чого перевищується допустимий рівень шуму на прилеглій території житлового будинку і в квартирах. А оскільки квартира позивача знаходиться прямо над аптекою, від шуму працюючого генератора в квартирі неможливо знаходитися. Позивач звертав увагу, що він є людиною похилого віку і страждає на різні хронічні захворювання. Постійний шум від роботи генератора негативно впливає на стан його здоров`я. У нього погіршився слух, внаслідок неможливості нормально відпочивати, порушений стан нервової системи, виникають часті головні болі, підвищується артеріальний тиск. 18.06.2024 Деснянським міжрайонним відділом ДУ «Київський міський ЦКПХ МОЗ» на замовлення позивача проведено дослідження шумового навантаження в його квартирі, за результатами якого складено протокол №34 б. За результатами дослідження встановлені наступні висновки: «Проведені інструментальні дослідження шумового навантажння від технологічного обладнання (генератор аптеки «Бажаємо здоров`я» 1-ому поверсі) жилбудинку АДРЕСА_1 / показали: - В житловій кімнаті квартири №35 - 2-й поверх (власник - гр. ОСОБА_1 ) при фоні (генератор вимкнено) фактичний еквівалентний рівень звуку -32 дБА, - При роботі генератору еквівалентний рівень непостійного звуку /3-6 годин/день/ становили: 52 - 50- 49 дБА, що перевищує ГДР (40 дБА для денного періоду доби) на 9-10-12 дБА, згідно вимог ДСН 463-2019 «Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях: житлових та громадських будинків і на території житлової забудови», затв., наказом МОЗ України від 22.02.2019 №463, п.3, додаток 1, пп.9».

На прохання позивача припинити порушення допустимого шумового режиму представники відповідача не реагують. Позивач неодноразово звертався в різні інстанції з проханням прийняття заходів до Відповідача у зв`язку із порушенням ним режиму тиші, зокрема, до Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві, Дніпровської районної в місті Києві де адміністрації. На його звернення Дніпровське управління поліції ГУ НП у м.Києві відповідь від 01.08.2024, в якій повідомило про проведення дільничним офіцером профілактичної бесіди з працівниками аптеки щодо порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях та попереджено про адміністративну відповідальність. Разом з тим, оскільки в даній події поліція вбачає ознаки цивільно-правових відносин, позивачу рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою в порядку, передбаченому Цивільним законодавством України. Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація на звернення позивача надала відповідь від 06.08.02023, яка носить лише формальний характер і роз`яснення норм чинного законодавства. З огляду на зазначене, позивач стверджує, що його порушені права залишилися не відновленими у позасудовий спосіб, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Щодо правової позиції відповідача

За змістом відзиву Відповідач вважає викладене в позовній заяві ОСОБА_1 обставини не доведеними належними та допустимими доказами, а саму позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач вважає, що зазначена позивачем в абзаці 7 на сторінці 1 цитата: «...Постійний шум від роботи генератора впливає на стан мого здоров`я. В мене погіршився слух, внаслідок неможливості нормально відпочивати, порушений стан нервової системи, виникають часті головні болі, підвищується артеріальний тиск». є недоведеним належними та допустимими доказами, оскільки позовна заява не містить інших відомостей та доказів окрім, як припущення Позивача щодо причинно-наслідкового зв`язку між роботою генератора та станом його здоров`я. Не погоджуючись з посиланнями позивача на Протокол №34 б проведення дослідження шумового навантаження від 18.06.2024, в якому зазначено що при роботі генератору еквівалентний рівень постійного звуку 3-6годин/день становили: 52-50-49 дБА, що перевищує ГДР (40 дБА для денного періоду доби) на 9 - 10 - 12 дБА, згідно вимог ДСН 463-2019 Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови затвердженого наказом МОЗ України від 22.02.2019 № 463 (далі - ДСН 463- 2019), відповідач вказує на наступне. Так, відповідач вказує, що відповідно до пункту 1 Приміток до Додатку 1 ДСН 463-2019, допустимі максимальні рівні звуку більші за зазначені у таблиці допустимі рівні звуку або еквівалентні рівні звуку на 15 дБА. Пунктом 2 Приміток до Додатку 1 ДСН 463-2019, зазначено, що допустимі рівні шуму від зовнішніх джерел у приміщеннях встановлено за умови забезпечення в них необхідного для певного приміщення повітрообміну.

Як вказує відповідач, посилаючись на відповідні норми законодавства, максимально допустимий рівень 40 дБА може бути більший на 15 дБА, відтак максимальний рівень шуму вдень може становити - 55 дБА, вночі - 45 дБА. Звертав увагу на Протокол, в якому при роботі генератору еквівалентний рівень постійного звуку 3-6годин/день становили: 52-50-49 дБА, що відповідає звичайному максимально допустимому рівню шуму вдень - 55 дБА. Також, закцентував увагу, що рівень звуку 30 дБА - це шепіт і цокання настінного годинника; 45 дБА - звук звичайної розмови; 65 дБА - звук голосної розмови, який чітко чутно стороннім. Тож, вказував, що твердження Позивача щодо перевищення рівня шуму від роботи генератора є таким, що не відповідають нормам законодавства. Відповідач зазначав, що він жодним чином не порушує, не визнає або не оспорює права Позивача. Позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факт порушення його права, що впливають на можливість користування чи розпорядження Позивачем його майном. Окрім наявності Протоколу, в якому вказано показники в межах норми (з урахуванням допустимого максимального рівня шуму), інших доказів Позов не містить. З огляду на аналіз відповідей на звернення Позивача (органи поліції, районної адміністрації), то жоден з них не містить доказів порушення прав Позивача, а навпаки, підтверджують факт відсутності будь яких порушень. Лист від ГУ Національної поліції у м. Києві Дніпровське управління поліції, свідчить про відсутність у діях Відповідача ознак адміністративного або кримінального правопорушення. Відповідач здійснює господарську діяльність у порядку та спосіб встановлений законодавством з урахуванням наявності війни в країні, постійних масованих обстрілів та часткового знищення або пошкодження інфраструктури в тому числі і енергетичної. Використання Відповідачем генератора є необхідною умовою можливості здійснювати господарську діяльність у зазначених умовах. Відповідач здійснює діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення (аптеки). Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, імпорту лікарських засобів (крім активних фармацевтичних інгредієнтів) затвердженого Постановою КМУ від ЗО листопада 2016 р. № 929 та Інструкції по організації зберігання в аптечних закладах різних груп лікарських засобів і предметів медичного призначення затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.03.1993 № 44, дотримання яких є обов`язковими для Відповідача.

Відтак, дотримання вимоги до організації зберігання різних груп лікарських засобів і предметів медичного призначення в аптечних закладах є важливим етам здійснення діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення (аптеки). Всі лікарські засоби в залежності від фізичних та фізико-хімічних властивостей, дії на них різноманітних факторів зовнішнього середовища, розподіляються на такі: - які вимагають захисту від світла; які вимагають захисту від дії вологи; які вимагають захисту від випаровування; які вимагають захисту від дії підвищеної температури; які вимагають захисту від пониженої температури; які вимагають захисту від дії газів, що містяться в навколишньому середовищі; пахучі, барвні; дезінфікуючі засоби. Тобто, забезпечення зберігання лікарських засобів без джерела живлення електричної енергії і підтримання температурних режимів є неможливим. Використання генератора зумовлено об`єктивною необхідністю ведення господарської діяльності в умовах військового стану та неможливості постійного безперебійного постачання електричної енергії через пошкодження об`єктів критичної інфраструктури. Використання генераторів не заборонено законодавством. Відповідач має право без обмежень самостійно здійснювати свою підприємницьку діяльність. Вимога Позивача щодо заборони використання генератора є втручання в господарську діяльність Відповідача. Отже, використання генератора Відповідачем зумовлено аварією на енергозабезпечувальних підприємствах та енергетичною кризою в країні, що є наслідком війни та робота такого генератора забезпечує життєдіяльність аптеки НОМЕР_1 (дотримання законодавчих вимог щодо зберігання лікарських засобів, обслуговування клієнтів та видачі їм касових чеків, робота терміналів та касового апарату тощо).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_1 позивач надає договір купівлі-продажу нерухомості від 26.09.1999 року, зареєстрований на Київській універсальній біржі, реєстраційний номер №Н-3021/99, з якого вбачається, що позивач набув право власності на вказане майно та в подальшому на підставі вказаного договору позивач зареєстрував своє право власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації - запис в реєстровій книзі за реєстром №1586.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наказом Міністерства Юстиції України від 18.08.2004 № 86/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 р. за № 1022/9621, з метою забезпечення реалізації фізичними і юридичними особами права на визнання державою правочинів, щодо яких передбачена державна реєстрація, затверджено Інструкцію про ведення Державного реєстру правочинів.

Відповідно до п.1.2 Інструкції, державна реєстрація правочину проводиться реєстратором шляхом унесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Про внесення запису до Державного реєстру правочинів реєстратор видає кожній особі, яка отримала примірник правочину, або уповноваженим нею особам витяг з Державного реєстру.

Таким чином, наданий позивачем Витяг з Державного реєстру правочинів №970570 від 06.05.2005 року є підтвердженням проведення державної реєстрації правочину, в даному випадку договору купівлі-продажу, станом на 06 травня 2005 року.

Разом з тим, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Порядок ведення реєстру затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 р. № 599), визначає умови, підстави та процедуру надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) про зареєстровані речові права, обтяження речових прав та про осіб, що отримували інформацію з Державного реєстру прав (далі - користувачі інформації), права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури.

Таким чином, аналіз зазначених положень нормативно-правових актів свідчить про те, що, звертаючись з вказаним позовом, позивач не надав на момент звернення до суду належного та допустимого доказу на підтвердження свого права власності чи права користування на квартиру АДРЕСА_1 .

Сама наявність лише договору купівлі-продажу нерухомості від 26.09.1999 року, зареєстрованого на Київській універсальній біржі, реєстраційний номер №Н-3021/99, з якого вбачається, що право власності було набуте позивачем у 1999 році, не може бути беззаперечним доказом права власності, оскільки за більш як 25 років з моменту вчинення даного правочину позивач міг розпорядитись своїм майном шляхом його відчуження.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях

З огляду на викладене та надані сторонами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.15 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНТОРІУС Україна» про усунення перешкод у безпечному використанні житла шляхом заборони використання генератора - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний тест рішення суду складений 29 грудня 2025 року.

Суддя: