Справа № 548/2746/25
Провадження №4-с/548/5/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Скрипніченко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорола скаргу ОСОБА_1 , представник скаржниці ОСОБА_2 , за участі стягувачів - Акціонерного товариства "Укрсиббанк", Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", ОСОБА_3 та Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця, ОСОБА_1 , звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області зі скаргою, в якій просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні ВП № 29695991; 2) зобов`язати посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , який накладено у виконавчому провадженні ВП № 29695991, реєстраційний номер обтяження: 11861828 в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що дізнавшись про накладення арешту на її майно вона звернулася до Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування заходів примусового виконання у вигляді арешту.

Пізніше вона отримала письмову відповідь на звернення в якій зазначено, що на виконанні Відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції, правонаступником якого на даний час є Хорольський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 29695991 з виконання виконавчого листа № 2-698 виданого 19.12.2009 року Хорольським районним судом у справі № 2-698 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу 251855,64 грн. 08.11.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17.04.2012 державним виконавцем винесено постанову про завершення виконавчого провадження на підставі п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

На час перебування вказаного виконавчого документа на виконанні, державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 зазначає, що накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно скаржника не має сенсу для можливості стягнення боргу. Наявність обтяження у вигляді арешту майна перешкоджає скаржниці в праві придбати, володіти та розпоряджатися її майном. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження та неможливості стягувача стягнути борг є невиправданим втручанням у право ОСОБА_1 на володіння та розпорядження своїм майном.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 12.12.2025 відкрито провадження у справі за зазначеною скаргою.

Зазначена ухвала суду представнику скаржника та заінтересованій особі була доставлена до їх електронних кабінетів 13.12.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

У скарзі представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Подорожняк В.В. просив розглядати справу за їх відсутності.

22.12.2025 від представника заінтересованої особи Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановської С.М. надійшла заява, у якій остання просила розглядати справу за її відсутності та вказала, що при вирішенні скарги покладається на розсуд суду.

22.12.2025 від заінтересованої особи ОСОБА_3 надійшла заява, у якій останній просив розглядати справу за його відсутності та вказав, що у нього відсутні претензії майнового характеру та він не проти зняття арешту з майна боржниці.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції, правонаступником якого на даний час є Хорольський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 29695991 з виконання виконавчого листа № 2-698 виданого 19.12.2009 року Хорольським районним судом у справі № 2-698 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу 251855,64 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2011 старшого державного виконавця Барановської С.М. Відділу Державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП 29695991 на підставі виконавчого листа № 2-698 виданого 19.12.2009 року Хорольським районним судом у справі № 2-698 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу 251855,64 грн. У межах вищевказаного ВП одночасно з відкриттям виконавчого провадження було накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 11861828.

Надалі 17.04.2012 державний виконавець вказане виконавче провадження завершив на підставі п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату винесення відповідної постанови), а виконавчий документ повернув стягувачу.

Зазначене виконавче провадження знищене після закінчення терміну зберігання. Накладений арешт на майно боржника є чинним.

Стягувач надалі право вимоги передав новому кредитору - Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (), що у подальшому відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо», на підставі Договору № 2227/К/1 про відступлення прав вимоги від 15.04.2020, що укладено між ТОВ « Фінансова компанія Інвест Кредо» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», за результатами проведеного аукціону з продажу активів ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 492.

Відповідно до довідки вих. № 081125 від 25.11.2025 ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ КРЕДО» засвідчує, що станом на 25 листопада 2025 року у нього відсутні претензії до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №0 1) від 03.09.2008 року (включаючи додаткові договори та договори забезпечення), в тому числі відсутні претензії щодо стягнення заборгованості згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.12.2009 у цивільній справі № 2-698.

Відповідно до довідки вих. № 081125 від 25.11.2025 ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ КРЕДО» засвідчує, що станом на 25 листопада 2025 року у нього відсутні претензії до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №0 1) від 03.09.2008 року (включаючи додаткові договори та договори забезпечення), в тому числі відсутні претензії щодо стягнення заборгованості згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.12.2009 у цивільній справі № 2-698.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 16/25 ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ КРЕДО» відступило на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) права грошової вимоги за за Договором про надання споживчого кредиту № 0 1) від 03 вересня 2008 року з наступними змінами та доповненнями, що укладений між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт Громадянина України серія НОМЕР_3 виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській обл. 21.02.2007 року) (надалі «Боржник») та АКБ «Укрсиббанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 09807750), правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА БАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 34047020), що у подальшому відступило право вимоги ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (ідентифікаційний код юридичної особи 39761587), в результаті чого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 1) від 03 вересня 2008 року.

Поза межами виконавчого провадження ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 251855,64 грн як оплату заборгованості за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08.12.2009 року у справі № 2-698, що підтверджується розпискою, яка складена ОСОБА_3 . Крім того, у даній розписці ОСОБА_3 підтверджує відсутність претензій майнового характеру до ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19.12.2009 № 2-698 та за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2008.

У зв`язку з чим новий кредитор з заявами про зміну сторони виконавчого провадження не звертався.

У справі, що розглядається, встановлено, що після повернення стягувачу виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржниця повідомила виконавчу службу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та просила зняти арешт із належного їй майна. При цьому виконавчою службою не оспорюється факт погашення боржником заборгованості за виконавчим документом після повернення виконавчого документа стягувачу.

Матеріали справи в суді не містять доказів, які б спростували доводи скаржниці про відсутність у неї заборгованості за виконавчим провадженням, що перебувало на виконанні, як в частині кредитної заборгованості так і в частині можливих виконавчих зборів. Натомість орган примусового виконання підтвердив, що виконавчі провадження знищені, а також, що строки пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа, визначені законом є такими, що сплинули.

В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 17.04.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (у редакції яка діяла на час винесення постанови) по зазначеному виконавчому провадженню.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, підстави для зняття арешту передбачені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції яка діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану) за зазначеним виконавчим провадженням, були відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Положення зазначеної статті Кодекс узгоджуються і з положеннями частини 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді», якою встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів».

Так, серед завдань Верховного Суду також є забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Забезпечення єдиного тлумачення закону, єдності та сталості судової практики є важливим і в контексті Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень. Визнаючи повноваження судді тлумачити закон, КРЄС акцентувала на обов`язку судді сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, допомагаючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.

У постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22), від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21 (провадження №61-11506св22) від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22 (провадження №61-2690св23) останнім викладено його висновки за результатами розгляду аналогічних справ з подібних правовідносин, які зводяться до наступного:

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції чинній на момент судового розгляду у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Як зазначено вище відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України "Про виконавче провадження" (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас з матеріалів справи наявних в суді вбачається, що спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у зазначеному виконавчому провадженні на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2012 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження відділ ДВС відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 639/858/21 (провадження № 61-11506св22).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

У справі, що розглядається, встановлено, що після повернення стягувачу виконавчого листа, особа, яка придбала право вимоги, ОСОБА_3 своєю розпискою підтвердив відсутність у нього фінансових претензій до боржниці за виконавчим листом № 2-698 виданого 19.12.2009 року Хорольським районним судом у справі № 2-698.

Законом України "Про виконавче провадження" не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказала, що в особи, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, відсутні будь-які майнові претензії, а сама заборгованість погашена у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження, яке є завершеним та матеріали, якого знищено виконавчою службою.

За таких обставин зняття арешту, накладеного на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення є доцільним, оскільки у подальшому у застосуванні такого арешту відсутня необхідність.

Крім того суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення, чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації, відмова в задоволенні скарги щодо зняття арештів, накладених на все нерухоме майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

Державним виконавцем не надано доказів щодо як винесення так і примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 .

При цьому суд врахує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 14 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин та враховуючи узгоджене зі стягувачем добровільне виконання боржником рішення суду, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд доходить висновку що бездіяльність виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є не законною та не обґрунтованою.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що не зняття ВДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ВДВС зняти арешт з майна боржника та вилучити відповідні обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Викладені у цій ухвалі мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі №21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 259-261, 352-355, 447- 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , представник скаржниці ОСОБА_2 , за участі стягувачів - Акціонерного товариства "Укрсиббанк", Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", ОСОБА_3 та Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні ВП № 29695991.

Зобов`язати посадових осіб Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , який накладено у виконавчому провадженні ВП № 29695991, реєстраційний номер обтяження: 11861828 в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Скаржниця: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник скаржниці: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Стягувачі: Акціонерне товариство "Укрсиббанк", адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суб`єкт оскарження: Хорольський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: м. Хорол, вул. Соборності, 4 Лубенського району Полтавської області.

Головуючий