УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 453/631/25

провадження № 61-15995ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державного податкового університету на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 19 червня 2017 року призначений на посаду професора кафедри теорії права та держави в Університеті Державної фіскальної служби України на період до проведення конкурсу на контрактних умовах на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України № 342-к від 16 червня 2017 року, про що у трудовій книжці зроблено запис № 50 від 20 червня 2017 року.

У подальшому у його трудову книжку внесено запис за № 51 від 16 червня 2017 року про визнання запису під №50 недійсним.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року визнано недійсним запис №51 у трудовій книжці від 16 червня 2017 року, поновлено

ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу

№ 342-к від 16 червня 2017 року, стягнуто з Університету Держаної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2017 року по 25 червня 2019 року в сумі

254 442,10 грн; стягнуто з Університету Держаної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн як відшкодування моральної шкоди.

Сплативши йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 червня

2017 року по 25 червня 2019 року та моральну шкоду, відповідач частково виконав рішення суду, однак не поновив його на роботі.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 28 травня 2020 року у справі № 453/270/20 стягнуто з Університету Держаної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 116 790,80 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі № 453/1175/17 за період з 26 червня 2019 року по 28 травня 2020 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі

№ 453/1432/21 стягнуто з Державного податкового університету 158 918,91 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 29 травня 2020 року по 01 вересня 2021року та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі №453/1442/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року, визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України № 509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими

31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору», стягнуто з відповідача на його користь 318 027,16 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення суду за період за період з 02 вересня 2021 року по 14 лютого 2024 року, стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

Оскільки його не поновлено на роботі в належний спосіб, судове рішення залишається невиконаним.

Внаслідок довготривалої затримки виконання судового рішення про поновлення його на роботі позбавлений доходів, йому завдано сильних душевних хвилювань, ускладнено утримання ним сім`ї, принижено його честь і професійну гідність, оскільки він змушений постійно звертатися за правовою допомогою до адвоката, нести додаткові витрати у зв`язку із цим та витрачає нераціонально свій час, чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 7 000,00 грн.

З наведених підстав просив стягнути з Державного податкового університету на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15 лютого 2024 року по 27 квітня 2024 року включно у розмірі 155 540,95 грн та моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн.

2. Рішенням від 29 травня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду задовольнив частково. Стягнув з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15 лютого 2024 року по 27 квітня 2025 року у розмірі 155 540,95 грн. Стягнув з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн моральної шкоди. Стягнув з Державного податкового університету на користь держави судовий збір у розмірі 2 766,20 грн.

3. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державний податковий університет подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду.

4. Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу Державного податкового університету залишено без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області

від 29 травня 2025 року - без змін.

Узагальнені доводи касаційної скарги

5. 18 грудня 2025 року Державний податковий університет, у інтересах якого діє Фокін Я. Ф., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

6. Заявник, як підставу касаційного оскарження, зазначає, що судами не враховано висновки щодо застосування норми права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі

№ 340/693/22, від 14 травня 2024 року у справі № 357/13500/18, від 09 вересня

2024 року у справі № 466/3398/21, від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11, від 26 червня 2024 року у справі № 569/21790/21,

7. Також Державний податковий університет зазначив, що апеляційний суд не дослідив належним чином обставини справи, не надав оцінки поведінці позивача після фактичного виконання судового рішення, не перевірив її на відповідність принципам добросовісності, розумності та справедливості, а також не з`ясував, чи не має така поведінка ознак зловживання правом з метою отримання необґрунтованої матеріальної вигоди та завдання шкоди відповідачу - бюджетній установі.

8. Водночас заявник вважає, помилковим висновки судів щодо можливості розгляду цієї справи за правилами спрощеного провадження.

Позиція Верховного Суду

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

10. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

11. Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до

ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

12. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

13. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

14. Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 162 540,95 грн (середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15 лютого 2024 року по 27 квітня 2024 року у розмірі 155 540,95 грн + відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує

250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 =

757 000,00 грн).

15. Отже ця справа, виходячи з ціни позову, за загальним правилом належить до категорії справ, рішення у яких відповідно до пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

16. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

17. Державний податковий університет послався на підставу, передбачену підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення з такою ціною позову можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, зокрема, справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки суди створили практику невірного застосування приписів статті 236 КЗпП України, а відтак створили правову невизначеність щодо застосування до роботодавців санкції передбаченої статтею 236 КЗпП України.

18. Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

19. Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права.

20. Верховний Суд дійшов переконання, що Державний податковий університет не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на думку заявника, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

21. Касаційна скарга також містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу). Відповідно, Суд повинен оцінити такі доводи Державного податкового університету щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

22. Щодо доводів про те, що справа має для заявника виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування.

23. Так, заявник наголосив, що суспільний інтерес в цій справі полягає в правильному застосуванні норм матеріального права в усіх трудових спорах де працівник фактично поновлений, але стягує із роботодавця спеціальну штрафну санкцію у вигляді середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

24. Суспільний інтерес охоплює широкий спектр цінностей і принципів, пов`язаних із суспільним благом, що відповідає найкращим інтересам суспільства. Суспільний інтерес має бути реальним і змістовним.

25. Верховний Суд в ухвалі від 05 квітня 2021 року в справі № 420/8512/20 зазначив, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

26. Державний податковий університет не довів наявності суспільного інтересу у цій справі, оскільки наведені доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій у конкретному трудовому спорі, що саме по собі не свідчить про існування значного суспільного інтересу.

27. Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

28. Верховний Суд не звертає увагу на посилання заявника щодо помилковості висновків судів щодо можливості розгляду цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, справ, що виникають з трудових відносин. Тож така категорія справ як справи, що виникають з трудових відносин, підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у силу вимог процесуального закону.

29. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в цій справі відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

30. Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

31. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

32. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

33. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

34. Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

35. З урахуванням наведеного, оскільки Державний податковий університет подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, а підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Судом не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного податкового університету на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак О. М. Осіян Н. Ю. Сакара