Номер провадження: 22-ц/813/5697/25
Справа № 511/1601/23
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.10.2010 року в розмірі 91163,48 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 10000 грн, який в подальшому збільшився до 75000,00 грн. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 22.05.2023 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 91163,48 грн, яка складається з заборгованість за кредитом - 75081,98 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 16081,50 грн, що стало підставою для позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 березня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (рах. № НОМЕР_2 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.10.2010 року в розмірі 91163,48 грн, яка складається з заборгованість за кредитом - 75081,98 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 16081,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (рах. № НОМЕР_2 , , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що грошовими коштами Банку ОСОБА_1 не користувалася, такі були несанкціоновано зняті невстановленими особами 16 червня 2022 року,у зв`язку із чим вона того ж дня зателефонувала оператору AT КБ «ПриватБанк», з метою блокування даного грошового переказу. Невідкладно, на наступний день 17 червня 2022 року звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про незаконне списання без її згоди, коштів у загальній сумі 75 000 грн. кредитного ліміту та 3637,22 грн. власних коштів відповідача, та просила відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням вищевказаних операцій. А також звернулась до Роздільнянського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення відносно відповідача кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 18 червня 2022 року відомості за даною заявою були внесені до ЄРДР за № 0000101.

Разом з тим, скаржник зазначає, що код СW/СVС своєї картки або її пін-код, паролі доступу до Прриват24 не вказувала та доступ до них третім особам не надавала. Відсутні будь-які докази, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції від імені ОСОБА_1

10.07.2025 року через систему «Електронний суд», представник АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач проси апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 02.12.2025 року на 16:00 год. ОСОБА_1 та її представник адвокат Панчошенко Сергій Олександрович не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Панчошенка С.О. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника.

Присутня у судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ткаченко І.Ю. не заперечувала проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 02.12.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні,

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що:

- Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Отже виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі;

- відповідач не надав належних доказів стосовно того, що 16.06.2022 року нею не були передані третім особам особисті дані, а саме номер картки, термін її дії та СVV2 код. А також відсутній доказ, що вона не підтверджувала проведення транзакції через 3Dsecure. Отже, на час здійснення спірної транзакції (16.06.2022 року) у Банка були відсутні будь-які заяви від клієнта та правові підстави для нездійснення цього платежу клієнта, а тому з боку Банка не було вчинено жодних порушень;

- при розгляді даної справи судом достовірно встановлено, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що підтверджено випискою по рахунку. Також встановлено, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, судом до уваги не сприймаються.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті (www:privatbank.ua), складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додані до позовної заяви).

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 75000 грн., а відповідачу надано у користування кредитну картку № НОМЕР_3 .

Також судом встановлено, що за період користування кредитними коштами, відповідачем було отримано в Банку загалом 8 банківських карток. Остання картка відкрита-02.11.2021 року, строк її дії встановлено до 11/25.

Свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Колегія суддів виходить з такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що "у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі)".

Також, відповідно до п. 20 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний, зокрема, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права;4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

За п. 4 статті 87 Закону України "Про платіжні послуги" платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Підписавши 20.10.2010 року заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідачка уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, який за своїм змістом має домовленості щодо істотних умов, притаманних, зокрема, кредитному договору, та є договором-приєднання, що підтвердила своїм підписом на заяві. Факт укладання цього договору та отримання кредитних коштів на картковий рахунок відповідачка не спростовує, але заперечує факт їх використання.

Як зазначає відповідачка, 16 червня 2022 року о 17 годині 37 хвилин отримала повідомлення у застосунку Viber, у якому ОСОБА_1 зареєстрована за номером телефону: НОМЕР_4 , про можливість отримання громадянами України додаткової допомоги від ООН, НАТО та ОБСЕ, у розмірі 6500 грн. за наступним посиланням на Інтернет сторінку: https://online-next-privat24.site/get/, на підтвердження чого відповідачем долучено до матеріалів справи скріншот з її телефону марки - Хіоmі redmi №ote 6, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , номер сім картки: НОМЕР_4 .

Так, ОСОБА_1 здійснила перехід за вищевказаним посиланням на Інтернет сторінку: https://online-next-privat24.site/get/, при цьому зазначає, що код СW/СVС своєї картки або її пін-код, паролі доступу до Прриват24 не вказувала та доступ до них третім особам не надавала.

Після цього, з сервісу Приват24 (додаток), програма якого встановлена на мобільному телефоні відповідачки, надійшло повідомлення про необхідність підтвердження грошового переказу у сумі 25 253,99 грн. з рахунку кредитної картки НОМЕР_7 виданої AT КБ "ПриватБанк''.

У той же час, відповідач зателефонувала на гарячу лінію AT КБ «ПриватБанк» (розмова тривала з 18:24 хвилин до 18:29 хвилин), з метою блокування даного грошового переказу, та повідомила про те, що вона отримавши від своєї знайомої інформацію про можливість отримання виплати грошових коштів через ООН та перейшовши за гіперпосиланням на невідомий і фейковий/фішинговий інтернет-сайт Приват24, вказала всю персональну інформацію (ПІН-код кредитної картки) щодо себе та всі дані кредитної картки і паролі з метою отримання коштів, що надало змогу третім особам-шахраям ініціювати та провести платіж на загальну суму 78 637,22 грн.

Тому на заяву відповідачки працівником банку було заблоковано вищезазначену карту, у зв`язку з чим у застосунку Viber ОСОБА_1 надійшло повідомлення.

За вказаним фактом за заявою ОСОБА_1 від 17.06.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2022 року внесені відомості за № 0000101 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За положеннями вказаної вище статті, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з пунктом 2 розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення № 705, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14, від 13.09.2019 року у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019 року у справі № 577/4224/16, від 17.06.2021 року у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22, від 06.09.2023 року у справі № 686/30030/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі № 552/2819/16-ц вказано, що "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У ході розгляду справи відповідачка стверджувала про те, що вона не розголошувала будь-які дані свого карткового рахунку третім особам, в тому числі, інформацію про номери карткового рахунку, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію, картку не губила, доступу до неї треті особи не мали.

Натомість у постанові Одеського апеляційного суду від 18.04.2024 року у справі №511/2491/22 встановлено наступні обставини, які мають преюдиційне значення та додатковому доказуванню в цій справі не підлягають:

«Згідно з наданими банком виписками по рахункам/карткам позивача та роздруківок скріншотів сповіщень щодо переказів коштів, з додатку позивача Приват24 16.06.2022 року о 18:23 год. здійснено переказ зі своєї картки коштів в розмірі 26108 грн.; 16.06.2022 о 18:24 здійснено переказ зі своєї картки коштів в розмірі 26108 грн.; 16.06.2022 року о 18:26 год. здійснено переказ зі своєї картки коштів в розмірі 26108 грн.

За матеріалами справи перший дзвінок до ПриватБанку позивач здійснила о 18:23 год., який тривав 9 секунд, другий вхідний дзвінок від ПриватБанку до позивача здійснено о 18:24 год. та тривав 3 хв.45 с., що підтверджується листом з інформацією про телекомунікаційні послуги.

Згідно аудіозапису розмови представника банку з позивачем, яка фактично розпочалася 16.06.2022 року о 18:24 год. та закінчилася 18:27 год., позивач повідомила представника банку про те, що отримала на свій мобільний телефон з додатку Telegram смс повідомлення про можливість отримання соціальної допомоги від держави у розмірі 6500 грн. Вказала, що в повідомленні було вказано посилання на Інтернет сторінку за якою вона здійснила перехід та ввела дані, після чого їй у застосунок Приват24 надійшло повідомленні про списання з її рахунку коштів у розмірі 25 тис. гривень та ще значні суми. Вказала, що в повідомленні були паролі, які вона не вводила. На запитання представника банку зазначила, що у додатку вказала свій номер картки та всі свої дані.

Тобто переказу коштів з рахунку позивача через застосунок Приват24 сприяла необачна поведінка останньої, так як 16.06.2022 року після переходу за фітинговим посиланням https://online-next-privat24.site/get/, вона ввела свої дані, тобто сприяла використанню ПІН-коду або іншої інформації, які автоматично дали змогу третім особам розпоряджатися її коштами та ініціювати платіжні операції, у зв`язку з чим саме вона має нести ризик збитків від здійснення операцій за її електронними платіжними засобами.

Вбачається, що представник банку у телефонній розмові повідомила позивача про ймовірні шахрайські дії третіх осіб та 16.06.2022 року о 18:32 год. на прохання позивача банківську картку було заблоковано. Телефонна розмова між представником банку та позивачем тривала до 18:27 год.».

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Отже встановлені судом обставини у справі №511/2491/22 доводять, що відповідачка повідомила оператора АТ КБ "ПриватБанк" про несанкціоноване списання з її рахунку коштів після того як надала третім особам свої дані.

Перші два перекази коштів з картки позивача по 26 108 грн. відбулися до повідомлення відповідачем банку про несанкціоноване використання рахунків позивачки, третій платіж здійснено в процесі телефонної розмови позивача з представником банку, що унеможливило запобігти здійсненню третього переказу коштів та завчасного блокування картки.

Згідно з підпунктом 2.1.4.12.5 Умов і правил клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Відповідно до підпункту 2.1.4.12.9 Умов і правил клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки у стоп-лист платіжною системою.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні операції супроводжувались авторизацією (вхід до Приват24 шляхом використання паролю, який клієнт не повинен розголошувати); операції були виконані до моменту звернення відповідача до Банку та блокування платіжної картки; проведення спірних платіжних операцій стало можливим, оскільки ОСОБА_1 повідомила третім особам індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції: пароль до Приват24, ОТП-коди для підтвердження входу до Приват24.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що відповідачка порушила вимоги, викладені у пунктах 5, 6 Розділу VI Положення № 705, оскільки саме її дії як користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу та іншої інформації, яка дала змогу стороннім особам ініціювати спірні платіжні операції.

Наведе дає апеляційному суду підстави для висновку, що з урахуванням положень пункту 9 розділу VI Положення № 705 встановлені у справі обставини виключають покладання на позивача як на надавача платіжних послуг відповідальності за проведення операцій з переказу коштів з рахунку відповідачки, які здійснені 16.06.2022 року. Тобто саме на відповідачку як користувача платіжною системою Банку має бути покладена відповідальність за ці операції, а сума перерахованих за операціями коштів обґрунтовано включена позивачем до сум використаного ОСОБА_1 кредитного ліміту.

У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами підтверджені факти укладання кредитного договору між сторонами у передбаченій законом формі, виконання позивачем умов договору щодо надання позичальнику - відповідачу кредитних коштів у користування та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, що є підставою стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення позичальника від сплати фактично отриманої суми кредиту, оскільки переведення коштів з рахунку відповідачки, як вона стверджує, третіми особами, відбулося за обставин, яким сприяла сама ОСОБА_1 , шляхом надання конфіденційної інформації за картрахунком третім особам.

Відсутні підстави і для звільнення за таких обставин відповідачки від сплати процентів, розмір та порядок нарахування яких вона погодила, підписавши Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ КБ "ПриватБанк" підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що відповідачка, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, аккаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 16.06.2022 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів, а тому позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 22.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова