Провадження № 2/359/3038/2025
Справа № 359/6629/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді Муранової-Лесів І.В..

за участі секретаря судового засідання Ліман А.Г., Шуст А.В., Коваль А.О.,

представника позивача - Кислощук Я.С.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01.09.2023 по 30.06.2024 в розмірі 3287,18 грн., 3% річних в розмірі 118,93 грн., інфляційні втрати в сумі 502,95 грн., а також судового збору в сумі 3028 грн. (а.с.1-3).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26 грудня 2022 року № 1839 ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. Постановою НКРЕКП від 31 серпня 2023 року № 1596 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу» зобов`язано ТОВ «Газорозподільні мережі України» виконання зобов`язань, покладених НКРЕКП на АТ «КИЇВОБЛГАЗ» за результатами заходів державного контролю ліцензованої діяльності АТ «КИЇВОБЛГАЗ».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відокремленим підрозділом позивача є Київська філія Товариства з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України», яка згідно з Положенням про Київську філію діє від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України» та здійснює діяльність з розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи для задоволення потреб споживачів природного газу, відповідно до отриманих газотранспортних організацій поставлених обсягів.

Зазначає, що з 01 вересня 2023 року Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» виконує функцію оператора газорозподільчої мережі (ГРМ), визначені Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, відповідно до яких також визначений порядок укладення договорів.

Вказує, що постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року (зі змінами), затверджено Типовий договір розподілу природного газу, текст якого викладено на офіційному сайті НКРЕКП, сайті оператора ГРМ в мережі Інтернет: kv.dsoua.

Посилаючись на положення Кодексу ГРМ зазначає, що споживання природного газу споживачем за відсутності укладеного договору не допускається, та, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст.ст.633,634,641,642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу , що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на вебсайті регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору . Також зазначає, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є також вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документальне підтвердження споживання газу.

Позивач вказує, що між ним та ОСОБА_1 01.09.2023 року укладено типовий договір розподілу природного газу № (акцептування договору шляхом сплати рахунка оператора ГРМ), відповідно до п. 2.1. якого Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити своєчасно оплачувати заявнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Посилаючись на положення Кодексу ГРМ, зазначає, що річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору та нормативних актів боржником не проведена оплата за послугу з розподілу природного газу, внаслідок чого за період з 01.09.2023 р. по 30.06.2024 утворилась заборгованість в розмірі 3287,18 грн., а також, що розрахунок боргу виконано відповідно до постанови НКРЕКП № 1944 від 30.12.2022 року «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України», згідно з якою тариф на послуги розподілу природного газу: з 01 січня 2023 року складає 1,49 грн. за 1 м3 на місяць без ПДВ, крім того ПДВ 0,29 грн., що разом становить 1,78 грн. з ПДВ.

Заборгованість за послугу з розподілу природного газу відповідачем не погашена, тому боржнику нараховано 3 % річних за несвоєчасну оплату за послугу розподілу природного газу за період з 01.01.2024 року по 25.05.2025 в розмірі 118,93 грн., а також інфляційні втрати за несвоєчасну оплату за послугу розподілу природного газу за період з 01.01.2024 по 25.05.2025 в розмірі 502,95 грн.

У липні 2024 року позивач направив до Броварського міськрайонного суду Київської області заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу з ОСОБА_1 . 13.08.2024 Бориспільський міськрайонний суд Київської області у справі №359/8070/24 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за послугу з розподілу природного газу, який було скасовано судом за заявою ОСОБА_1 від 31.01.2025, у зв`язку з чим стягувач має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Своїм правом на відзив відповідач не скористалася, разом із з цим подала до суду ряд клопотань: про переведення спрощеного судового провадження в загальне провадження (т.1а.с.45-52), клопотання про витребування доказів (т.1 а.с.67-75), клопотання про залишення позову без розгляду (т.1 а.с.76-90), клопотання про витребування доказів (т.1 а.с.159-171, 172-179, 180-187), клопотання щодо роз`яснення щодо переводу справи з спрощеного позовного провадження в загальне провадження (т.1 а.с.188-197), клопотання про витребування доказів заперечення проти позову (т1 а.с.198-205, 206-209), клопотання про витребування доказів (т.2 а.с.1-18).

За змістом поданого клопотання, прийнятого судом як письмові пояснення (заперечення проти позову) (т1 а.с.198-205) відповідач вказала не має з позивачем договірних правовідносин, вважає, що факт надання /отримання послуг має бути підтверджені первинними документами, а діяльність позивача має здійснюватися з дотриманням Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», та що має бути дозвіл на використання персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Вважає, що наданий суду рахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання послуги розподілу природного газу та не може бути доказом наявності заборгованості. Просить суд визнати відсутність у ТОВ «Газорозподільні мережі України» первинних документів, які відповідають вимогами законодавства та дають підстави для нарахування та обліку платежів та заборгованості за фактично надані послуги, заборонити оператору ГРМ здійснювати нарахування заборгованості відповідачу без наявності первинних документів та визнати незаконними всі нарахування та обліку заборгованості за послугу з розподілу природного газу, здійснені позивачем за незаконним використанням персональних даних відповідача.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2025 (а.с.30-31) було відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання.

Ухвалою суду від 18.09.2025 (т.1 а.с.93-95) витребувано у ТОВ «Газорозподільні мережі України» відомості, а також докази, які ці обставини підтверджують:

- показники лічильника споживача ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження домоволодіння: АДРЕСА_1 ) за вказаний в позовній заяві період з 01.09.2023 по 30.06.2024;

- інформацію (копію довідки) щодо подання показників та дані працівника, який приймав показники, протоколи фіксації показників за вказаний в позовній заяві період з 01.09.2023 по 30.06.2024;

- Акт контрольного зняття показань лічильника за адресою ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 по 30.06.2024, із зазначенням дати, часу, показників, даних об`єкта, підписів контролера та споживача;

- копії рахунків, виставлених ОСОБА_1 за послуги розподілу природного газу за період вересень 2023 по червень 2024 року включно із доказами їх направлення споживачу за адресою.

У судовому засідання представник позивача Кислощук Я.С. позов підтримала, звертає увагу, що підприємство зареєстровано у встановлену чинним законодавством порядку, здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. Товариство на підставі відповідних договорів отримало в користування, управління або експлуатацію відповідні мережі (газові труби), як перебувають у приватній, комунальній чи державній власності, та не мають право розголошувати інформацію ані щодо власників мереж ані щодо їх місцезнаходження, оскільки така інформація носить охоронювану законом таємницю та стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засідання заявила що є ОСОБА_2 -представником фізичної особи ОСОБА_1 та не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Вона не укладала письмового договору з позивачем, не здійснювала оплату його послуг та не отримувала рахунків на оплату послуг з розподілу природного газу, вважає, що позивач не довів свого права надавати такі послуги, оскільки не має ліцензії на здійснення відповідної господарської діяльності та не є суб`єктом господарювання у державному секторі економіки та не може мати у користування газорозподільні системи, власником яких є держава. Вона не погоджується з розрахунками, здійсненими позивачем в односторонньому порядку та належним чином не підтверджено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до долученої копії Договору дарування від 16.02.2001, реєстровий №309 відповідачу ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1 (т.1а.с.12).

Ця обставина не заперечується та повністю визнана відповідачем.

Товариство з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України» є юридичною особою, зареєстрованою у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та відповідно до та

згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має зареєстрований відокремлений підрозділ - Київська філія Товариства з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (т.1 а.с.19), яка згідно з Положенням про Київську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» не має статусу юридичної особи і здійснює частину делегованих господарських функції Товариства, зокрема: забезпечення розподілу природного газу від місць його надходження в газорозподільні системи із газотранспортної системи та з інших джерел (від газодобувного підприємства (ГДП) та виробників біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел (ВБГ), підключених до газорозподільної системи (ГРМ), та від суміжних газорозподільних систем (ГРМ) до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб споживачів; розподіл природного газу на території, яку обслуговує Філія в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності або користуванні Товариства; організація обліку природного газу в пунктах приймання-передачі та організація обліку природного газу розподіленого споживачам; технічне обслуговування і безпечна експлуатація газових мереж, споруд, обладнання і приладів для постачання природного газу. Виконання різних ремонтів газопроводів, газових приладів і пристроїв; та інші.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26 грудня 2022 року № 1839 ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

У свою чергу суд враховує, що діяльність НКРЕКП врегульована Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», та що згідно із положеннями ст.1 Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

А також, що згідно із п.1 ч.1 ст.2 Закону регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу.

В силі вимог ч.2 ст.2 Закону державне регулювання у сферах, визначених у частині першій цієї статті, здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про енергетичну ефективність», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах.

За змістом ч.1, п.2 ч.2 ст.3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Суд враховує, що відповідно до п.п.1-1, 11 ч.1 ст.1 Закону «Про ліцензування господарської діяльності» визначено, що видача ліцензії - це надання суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про видачу ліцензії, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі; ліцензійний реєстр - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про суб`єктів господарювання, які в установленому законом порядку звернулися до органу ліцензування із заявою про отримання ліцензії, провадять діяльність на підставі ліцензії, дія ліцензії яких зупинена, дія ліцензії яких припинена.

А також, що в силу вимог ч.4 ст.2 Закону суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону принципи єдиної державної системи ліцензування, що реалізується шляхом, зокрема визначення Кабінетом Міністрів України органів ліцензування, крім державних органів, які визначені органами ліцензування законом, видів господарської діяльності, визначених статтею 7 цього Закону;

За змістом п.5 ч.2 ст.2 Закону його дія не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності на ринку природного газу, що здійснюється відповідно до законів України «Про ринок природного газу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Так, відповідно до п.3 Порядку формування і ведення ліцензійного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №755, ліцензійний реєстр формується та ведеться органом ліцензування в електронній формі окремо за кожним видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

За змістом п.4 Порядку у ліцензійному реєстрі містяться відомості, зокрема, про:1) суб`єкта господарювання, якому видано ліцензію: для юридичної особи - повне найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі - ідентифікаційний код), місцезнаходження, перелік відокремлених підрозділів, у межах яких планується провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, номер абонента кінцевого (термінального) обладнання, адреса електронної пошти; 2) вид господарської діяльності або частину виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню і який має право провадити ліцензіат на підставі ліцензії; 3) підставу прийняття, дату прийняття і реєстраційний номер рішення про видачу ліцензії (із зазначенням найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду органу ліцензування, який видав ліцензію), дату внесення запису про нього до ліцензійного реєстру; 4) строк дії ліцензії; 5) місце провадження ліцензіатом виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (зокрема дата внесення відомостей про місце провадження виду господарської діяльності); 6) матеріально-технічну базу, що використовується ліцензіатом для провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (в разі наявності в ліцензійних умовах вимог щодо до такої бази); 7) підставу прийняття, дату прийняття і реєстраційний номер рішення органу ліцензування про переоформлення ліцензії, дату внесення запису про нього до ліцензійного реєстру; 8) підставу прийняття, дату прийняття і реєстраційний номер рішення органу ліцензування про зупинення дії ліцензії повністю або частково (із зазначенням назви частини виду господарської діяльності, яка зупиняється), дату набрання ним чинності; місце провадження діяльності, в якому зупиняється провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; 9) строк зупинення дії ліцензії повністю або частково; 10) підставу прийняття, дату прийняття і реєстраційний номер рішення органу ліцензування про відновлення дії ліцензії повністю або частково (із зазначенням назви частини виду господарської діяльності, яка відновлюється), дату внесення запису про нього до ліцензійного реєстру; місце провадження діяльності, в якому відновлюється провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; 11) підставу прийняття, дату прийняття і реєстраційний номер рішення органу ліцензування про анулювання ліцензії повністю або частково (із зазначенням назви частини виду господарської діяльності, на провадження якого припиняється дія ліцензії), дату набрання ним чинності; місце провадження діяльності, в якому припиняється провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, у разі припинення дії ліцензії частково; 12) підставу прийняття, дату прийняття і реєстраційний номер рішення органу ліцензування щодо розширення провадження виду господарської діяльності ліцензіатом із зазначенням частини виду господарської діяльності, яку він розширив, дату внесення запису про нього до ліцензійного реєстру; місце провадження діяльності, в якому вона здійснюватиметься у разі розширення виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; 13) оскарження ліцензіатом рішення органу ліцензування до суду; 14) судового рішення із зазначенням результату розгляду оскаржуваного рішення органу ліцензування; 15) дату відкликання ліцензії у разі скасування ліцензування виду господарської діяльності або його частини; 16) судове рішення про припинення дії ліцензії, його дату і номер справи; 17) дату і номер повідомлення спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування про прийняття скарги ліцензіатів на рішення, дії (бездіяльність) органу ліцензування щодо порушення законодавства у сфері ліцензування до розгляду із зазначенням інформації про зупинення рішення органу ліцензування, що оскаржується; 18) дату прийняття і реєстраційний номер рішення органу ліцензування про скасування прийнятого ним рішення на підставі розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування про розгляд скарги, судового рішення; 19) прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) посадової особи, що внесла запис до ліцензійного реєстру.

Відомості, внесені до ліцензійного реєстру, зберігаються у структурованому вигляді; дані документів зберігаються у зручній для візуального сприйняття формі.

Згідно із п.6 Порядку, відомості, що містяться в ліцензійному реєстрі, є відкритими та загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних).

Встановлено, що листами від 10.03.2025 та від 04.04.2025 (т.1 а.с.58,65-66) позивач повідомив відповідачу щодо підстав отримання ліцензії з розподілу природного газу на підставі постанови НКПЕКП від 26.12.2022 №1839, а також надав посилання, за яким можна ознайомитися у відкритому доступі з вказаною постановою, а також з інформацією, що міститься у Ліцензійному реєстрі суб`єктів господарювання, діяльність яких підлягає державному регулюванню Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Також встановлено, що Постановою НКРЕКП від 31 серпня 2023 року № 1596 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу» зобов`язано ТОВ «Газорозподільні мережі України» забезпечити виконання зобов`язань, покладених НКРЕКП на АТ «КИЇВОБЛГАЗ» за результатами заходів державного контролю ліцензованої діяльності АТ «КИЇВОБЛГАЗ».

У судовому засіданні встановлено, що у зазначений позивачем період з 01.09.2023 по 30.06.2024 відповідач ОСОБА_1 була споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», за адресою місцезнаходження об`єкта : м.Бориспіль, вул.Степана Криворученка, буд.58, ЕІС код 56XM18B99809744D, особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Ця обставина підтверджується: розрахунком суми заборгованості за послуги з розподілу природного газу перед Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України»; Інформацією про обсяги природного газу, які були розподілені за адресою: м.Бориспіль, вул.Степана Криворученка, буд.58; Актом про відключення об`єкту (газових приладів ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 26 листопада 2024 року (т.1 а.с.7,134,135 ).

Суд звертає увагу, що за змістом ч.ч.1,3 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до п.п.6, 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» окремо визначено поняття:

- газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам;

- газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Пункт 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» окремо визначає такі послуги, як: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG;

Пунктами 17, 19, 27,35 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено окремі види діяльності та окремі поняття, як: оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Визначення побутового споживача наведене у п.23 ч.1 ст.1 вказаного Закону, а саме, що побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

При цьому зі змістуч.6 ст.3 Закону України «Про ринок природного газу» убачається, що на ринку природного газу встановлються ціни, що регулюються державою, зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи.

Так відповідно до п.1 гл.3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 р. за № 1379/27824 (Кодекс ГРМ) визначено, що договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах.

Відповідно до вимог п.п.3 -7 гл.3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) або додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ може надати споживачу підписану його уповноваженою особою письмову форму договору розподілу природного газу.

Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків, зокрема мають містити: 1) присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку; 2) величину річної замовленої потужності об`єкта споживача (для споживача, що не є побутовим) на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу; 3) перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності); 4) акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що складається з урахуванням вимог цього Кодексу; 5) групу споживання та планові місячні об`єми споживання побутового споживача у розрізі 12 календарних місяців, що визначаються відповідно до вимог цього Кодексу (норма застосовується щодо побутових споживачів з лічильником газу); 6) норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу); 7) розрахунок втрат і витрат природного газу (за необхідності щодо споживачів, які не є побутовими).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з вимогами цього пункту здійснюється приєднання до договору розподілу природного газу споживачів-замовників, які отримують технічний доступ до ГРМ.

Якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об`єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу.

Нові власники об`єктів, підключених в установленому законодавством порядку до ГРМ, разом із заявою про укладання договору розподілу природного газу (формування заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу) подають Оператору ГРМ такі документи: 1) копії документів, якими визначено право власності чи користування замовника на його об`єкт (приміщення); 2) копії документів замовника на право укладання договорів, а саме документів, які посвідчують фізичну особу або її представника (для фізичних осіб), документів, які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та її представника (для юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців), та копію документа про взяття на облік або реєстрацію у територіальних органах Державної фіскальної служби; 3) копію належним чином оформленої довіреності на представника замовника, уповноваженого представляти інтереси замовника під час процедури укладання договору розподілу природного газу (за потреби).

Якщо додані до заяви про внесення змін до персоніфікованих даних споживача або про укладання договору розподілу природного газу з новим власником об`єкта дані потребують уточнення, Оператор ГРМ протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви направляє споживачу (замовнику) письмовий запит щодо уточнення даних.

За відсутності зауважень або після їх усунення Оператор ГРМ протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або дати усунення зауваження) повідомляє споживача про коригування персоніфікованих даних, а для нового споживача надає (підтверджує) сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Вищенаведені вимоги чинного законодавства спростовують доводи відповідача, що вона споживала природний газ без укладення договору розподілу природного газу, оскільки такий договір є публічним договором приєднання, вважається укладеним, у тому числі, з моменту сплати рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтвердженого споживання природного газу. Укладення такого договору є обов`язком відповідача як споживача, споживання природного газу без його укладення не допускається, у разі відмови споживач втрачає право використовувати природний газ із ГРМ.

Крім того, саме на відповідачі лежить обов`язок подати до Оператора ГРМ відомості про зміну власника вже приєднаного об`єкту газопостачання.

Суд також враховує, що відповідно до положень п.4 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Крім того, відповідно до п.5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу.

Наведені положення чинного законодавства покладають на споживача обов`язок щомісяця знімати та передавати Оператору ГРМ фактичні показання лічильника газу, а також наділяють правом звіряти фактично використані об`єми газу, вимагати їх коригування Оператором ГРМ.

Відповідно до п. 2.1 Типового договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послуги з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі строки та порядку визначені цим Договором.

Згідно положень пунктів 6.1, 6.2 розділу VI Договору розподілу природного газу оплата вартості послуг Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу ГРМ.

Тариф, встановлений згідно з п.6.1 цього розділу є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Згідно пп. 1 п. 7.4 Договору Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені Договором.

Відповідно до п. 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Згідно п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Судом встановлено, що в порушення умов зазначеного договору відповідачем не в повному обсязі проведено оплату за спожитий природний газ за період з 01.09.2023 по 30.06.2024 внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 3287,18грн., що підтверджується даними по особовому рахунку № НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 (ЕІС код об`єкта 56XM18B99809744D), а також відомостями про обсяги природного газу, що були розподілені за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7,8).

Правильність здійсненого розрахунку перевірена судом та не викликає сумнівів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) здійснюється крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні-послуги щомісяця , якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення договору.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів; 6) надавати стороні, з якою укладено договір про постачання/купівлю-продаж природного газу, інформацію про максимальну номінальну потужність споживання власних об`єктів споживання за договором з оператором газорозподільної/газотранспортної системи, якщо така потужність дозволяє споживати 600 ГВт·год на рік та більше при максимальній виробничій потужності споживання (цілодобове споживання протягом року).

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного, у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16.

Приписами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що за відповідачем ОСОБА_1 рахується борг за спожитий природний газ, який утворився за з 01.09.2023 по 30.06.2024, у розмірі 3287,18 грн., який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевказане, боржнику було нараховано за період з 01.01.2024 по 25.05.2025 включно 3% річних у розмірі 118,93грн., інфляційні втрати в розмірі 502,95грн., що підтверджується розрахунками, правильність яких перевірена судом та не викликає сумнівів (а.с. 3-на звороті, а.с.4).

В межах розгляду цієї справи, а також наданих відповідачем пояснень, суд вважає необхідним зауважити наступне.

В силу вимог ст..57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст..68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, суд враховує, що офіційне оприлюднення нормативно-правового акта є належним способом доведення його змісту до відома невизначеного кола осіб, і відсутність фактичного ознайомлення особи з актом не звільняє її від обов`язку дотримуватися його вимог.

Відповідно до ст.6 Загальної декларації прав людини, кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності.

Так, за змістом ч.1 ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Відповідно до ч.1 ст.24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

В силу вимог ч.ч.1,2, 4 ст.25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За змістом ч.ч.1-5 ст.26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Отже, відповідач ОСОБА_1 - є учасником цивільних правовідносин та відповідно до вимог цивільного законодавства України вважається фізичною особою. Цивільна правоздатність відповідача виникає з моменту народження та не залежить від її волевиявлення чи суб`єктивного ставлення до власного правового статусу. Відповідач набуває цивільних прав і обов`язків у силу закону, користується іменем, присвоєним при державній реєстрації народження, та не може бути звільнена від прав і обов`язків учасника цивільних правовідносин шляхом самозаперечення свого статусу фізичної особи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2481грн. (а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01.09.2023 по 30.06.2024 в розмірі 3287 гривень 18 копійок, 3% річних в розмірі 118 гривень 93 копійки, інфляційні втрати в сумі 502 гривні 95 копійок, всього на загальну суму 3909 гривень 06 копійко (три тисячі дев`ятсот дев`ять гривень шість копійок)?, а також судового збору в сумі 3028 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», , зареєстроване місцезнаходження: Київська область, м.Боярка, вул..Шевченка, 178.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня підписання (проголошення) рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів