ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9148/25 Справа № 235/2541/23 Головуючий у першій інстанції: Кузнєцова А. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області у складі судді Кузнєцова А.С. від 02 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником нежитлового приміщення - магазину промислових товарів, яке є вбудованим приміщенням, розташоване за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м. Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 поверхом вище. 17.05.2023 року магазин промислових товарів було затоплено внаслідок недбалого поводження мешканців квартири АДРЕСА_2 із сантехнічними приладами. Позивач зазначає, що майнова шкода від затоплення становить 130697,03 грн. Вартість витрат за проведення оцінки збитку становить 5000,00 грн. Також були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Тому позивачка просила стягнути на свою користь солідарно з відповідачів матеріальні збитки від затоплення в сумі 130697,03 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки від залиття нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 ) грошову суму 130697,03 грн. Стягнутосолідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати: судовий збір в сумі 1306,98 грн та вартість послуг з проведення експертної оцінки матеріальних збитків в сумі 5000,00 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.09.2009 року, виданого виконавчим комітетом Красноармійської міської ради, ОСОБА_3 є власником вбудованого приміщення - магазину промислових товарів, розташованого за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., що також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23811250 від 10.09.2009, виданого КП "БТІ" м. Крсноармійськ (а.с. 11, 12.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Коваленко О.В. за №1048, та копії Витягу з реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2013 року, відповідачка ОСОБА_4 є власницею квартири за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 103-104, 105).

17.05.23 року було складено Акт обстеження магазину промислових товарів (кв. АДРЕСА_4 ) та квартири АДРЕСА_2 за участі представників обох об`єктів та майстра від ФОП ОСОБА_5 , встановлено, що у квартирі АДРЕСА_4 в результаті затоплення квартири АДРЕСА_2 підлога, яка вкрита лінолеумом, залита водою; стелі в санвузлі, побутової кімнаті та торговому залі мокрі, вкриті чорною цвіллю, наявні жовті плями, штукатурка відклеїлася та обсипається, по балці висять краплі води. Квартира 32 розташована на другому поверсі, в санвузлі мокра підлога, волога піднялась по стінах санвузла, прихожої та кухні; у санвузлі встановлена душова кабіна; в квартирі проживають квартиранти, зі слів яких 16.05.2023 року лопнув шланг на пральній машинці (а.с. 10).

19.05.2023 року складено Акт обстеження кв. АДРЕСА_2 за звернення власника ОСОБА_1 за участі представників обох об`єктів та майстра від ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_2 стіни санвузла з обох сторін просякнуті вологою на 80 см., підлога вкрита плиткою, плитка мокра, виявлене підтікання на верхній гайці водоміра; в кухні мокра стіна від полу до 80 см., виявлене підтікання на трубопроводі холодної води (підключення пральної машинки, змішувача, фільтра); в квартирі сильно підвищена вологість; зі слів квартирантки 16.05.2023 року лопнув шланг на пральній машинці (а.с. 8).

17.06.2023 року повторно складено Акт обстеження квартири АДРЕСА_4 за зверненням ОСОБА_3 , відповідно до якого після залиття 17.05.2023 стеля площею приблизно 25 кв.м. штукатурка пожовтіла, відшарувалась та обсипається, наявна чорна цвіль; відклеїлись та розійшлись шпалери на стінах площею 15 кв.м., намокла та набрякла дверна коробка, двері в підсобне приміщення не зачиняються; намокла електрична проводка і проводка сигналізації; підлога - на стику піднявся лінолеум (а.с. 9).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного 14.07.2023 ФОП ОСОБА_6 , визначення збитку від пошкоджень вбудованого магазину, з урахуванням зносу та пошкоджень, за адресою по АДРЕСА_1 ,, станом на 15.05.2023 року складає: стіни торгової зали 28433,10 грн, стеля торгової зали 14824,49 грн, підлоги торгової зали 53939,02 грн, стіни підсобного приміщення 7813,82 грн, стеля підсобного приміщення 1296,69 грн, стіни коридору 13086,97 грн, стеля коридору 3549,24 грн, стеля вбиральні 1344,57 грн, міжкімнатні двері 6409,13 грн (а.с.19-66).

Судом також було установлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 ; адреса фактичного місця проживання ВПО: АДРЕСА_6 (а.с. 87-88, 89).

ОСОБА_4 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; адреса фактичного місця проживання ВПО: АДРЕСА_6 , (а.с. 98-100, 101, 102).

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилом частини другої 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №236/780/16-ц, провадження №61-34112св18).

Разом з тим, для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вказаних умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, спричиненою потерпілій стороні.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Положеннями статі 319 ЦК України визначено, зокрема, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч.ч. 1, 4 статті).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Факт залиття належного позивачці приміщення магазину з вище розташованої квартири АДРЕСА_7 підтверджується Актами обстеження від 17.05.2023, 16.05.2023 та 17.06.2023.

Причиною залиття приміщення магазину по АДРЕСА_1 водою за висновками комісії став розрив шлангу на пральній машині.

Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення приміщення магазину позивачки, визначений звітом про незалежну оцінку вартості збитку, складенеи 14 липня 2023 року ФОП ОСОБА_6 , та відповідачами не спростований.

Вину у завданій позивачці шкоді відповідачами також не спростовано.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття магазину позивачки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню.

Судом також установлено, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1995 року, що підтверджується відміткою в паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.09.1999 та відповідною відміткою в паспорті ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 29.05.1996 (а.с. 88, 100).

Згідно з пунктом 10 договору від 08.04.2013 рокукупівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 , чоловік покупця - ОСОБА_1 згодний на укладання цього договору, справжність підпису за заяві посвідчена приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Коваленко О.В. за №1047 від 08.04.2013 (а.с. 103 зворот).

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Квартира за адресою по АДРЕСА_3 , право власності на яку оформлено на ОСОБА_4 , є спільним майном подружжя відповідачів, оскільки набута ними у період зареєстрованого шлюбу та презумпцію спільної сумісної власності цього майна у даній цивільній справі не спростовано.

Особливості відповідальності осіб, спільними діями або бездіяльністю яких завдано шкоди, визначені положеннями статті 1190 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі №6-168цс13 зроблено висновок по застосуванню статті 1190 ЦК України та вказано, що зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 06 березня 2019 року у справі №522/1781/16-ц (провадження №61-19780св18).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт залиття належного позивачці приміщення магазину з вище розташованої квартири АДРЕСА_7 ; встановивши, що вказана квартира набута у власність під час перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі та є спільним майном подружжя; приймаючи до уваги, що особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків в розмірі 130697,03 грн.

Відповідно до частини першої статті 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідачі не позбавлені права на зворотну вимогу (регрес) до солідарного боржника (співвласника квартири) у рівній частці.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі фактично не проживали у квартирі АДРЕСА_7 , а ОСОБА_1 взагалі не є власником квартири, не спростовує викладених вище висновків суду. Адже за положеннями статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, а на квартиру розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідачів.

Посилання апелянта на те, що акти обстеження не відповідають вимогам чинного законодавства, є безпідставними, виходячи з наступного.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку №4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З досліджених судом актів обстеження від 17.05.2023, 16.05.2023 та 17.06.2023 вбачається, що в них зазначені конкретні причини залиття магазину, висновок щодо встановлення вини особи (затоплення відбулось внаслідок прориву шлангу на пральній машинці). У актах зафіксовано відомості щодо винної сторони (для підтвердження запрошені винуватець (представник винуватця) шкоди ОСОБА_1 , який підписав акт від 19.05.2023. В огляді і встановленні причин залиття приймав участь майстер ФОП ОСОБА_5 . В актах відображено дата їх складання; прізвища, ініціали членів комісії, зазначено, що вони є мешканцями будинку; прізвище, ім`я, по батькові власника магазину, що зазнала шкоди; адресу квартири, поверх, характер залиття та його причини; перелік пошкоджених внаслідок залиття частин магазину.

У матеріалах справи відсутні докази щодо участі представника організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання під час огляду приміщень. Водночас, при складенні акту був присутній представник винної сторони, відповідач у справі, який не наполягала на неточностях та не висловлював незгоди. Також суд ураховує, що в актах не вказано конкретизації щодо особи, винної у залитті, однак встановлене місце виникнення причини залиття, яке знаходиться в квартирі відповідачів.

Крім того, відомості, які містяться в актах обстеженняне спростовані відповідачами.

Також, відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті магазину позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття магазину позивачки, не заявляли, не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що на час розгляду справи на території м. Покровська Донецької області велись активні бойові дії, що унеможливило відповідачу спростувати завдання шкоди позивачці, є безпідставним.

Спірні правовідносини між сторонами (факт залиття) виникли 17.05.2023 року. Провадження у даній цивільній справі було відкрито ухвалою суду від 14.11.2023. 02 лютого 2024 року відповідачі подали до місцевого суду відзиви на позовну заяву (а.с. 84-92, 94-108).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами (п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України).

Обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 81 ЦПК України, відповідно до положень частини 1 даної норми процесуального права кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч.3 ст.83 ЦПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).

Звертаючись до суду, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву виклав обставини, якими обґрунтовував свої заперечення, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із відзивом на позовну заяву із поважних причин, клопотання про призначення судової експертизи не заявляв.

Дата початку бойових дій на території Покровської міської територіальної громади, згідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 (який був чинним до 20.03.2025), було визначено з 23.08.2024, тобто через дев`ять місяців після відкриття провадження у справі та через шість місяців після подання відповідачами відзивів на позовну заяву.

Безпідставними та недоведеними є посилання апелянта на проживання у квартирі 17.05.2023 року та залиття належного позивачці приміщення магазину орендарями квартири. Будь-яких належних та допустимих доказів укладення договору оренди квартири по АДРЕСА_3 станом на 17.05.2023, реєстрації ОСОБА_4 фізичною особою-підприємцем з діяльністю щодо передачі нерухомого майна в оренду - суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань.

Обґрунтування апелянта, що нерухоме майно сторін за адресою по АДРЕСА_4 зруйноване після факту залиття, є також недоведеним та не свідчить про звільнення відповідачів від відповідальності, встановленої законом за завдання шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова