КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року місто Київ.

Справа № 757/42353/24-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16340/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув цивільну справуза апеляційною скаргою Русакова Сергія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2025 року (у складі судді Козлова Р.Ю.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.

14 березня 2025 року судом зареєстровано заяву представника позивачки адвоката Русакова С.О., яка подана через систему «Електронний суд» (дата в системі 13 березня 2025 року), про стягнення понесених судових витрат, за якою позивач просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 23 000 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2025 року заяву представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Русакова Сергія Олександровича про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача 2 вересня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що у заяві представник позивача навів обґрунтовані причини поновлення строку подання такої заяви, оскільки рішення від 20 січня 2025 року ухвалювалось за відсутності сторони позивача, а повне рішення представником було отримано 11 березня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

У судове засідання учасники справи та їхні представники не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету системи «Електронний суд», причину неявки суду не повідомили.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення цієї постанови є дата складання її повного тексту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач подав докази на підтвердження понесених витрат на правову (правничу) допомогу поза межами строку, а клопотання про поновлення процесуального строку суд першої інстанції вважає необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до змісту вказаних норм вирішення судом питання про розподіл витрат на правничу допомогу можливе одночасно із ухваленням рішення по суті спору за умови подання відповідної заяви та доказів до його ухвалення, або після ухвалення рішення по суті спору на підставі поданих стороною доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Судом встановлено, що позивачем у позовній заяві вказано орієнтований розмір витрат, які вона очікує понести на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи. Також зазначено, що докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані після ухвалення рішення по суті позовних вимог, як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Отже, до закінчення судових дебатів у справі позивач зробила заяву про те, що нею буде понесено витрати на професійну правничу допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що справу було розглянуто судом 20 січня 2025 року за відсутності сторін, та за результатами розгляду справи ухвалено рішення суду про задоволення позову. Позивач була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, її представник подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника (а.с. 60).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, позивач зобов`язана була надати суду докази понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тобто до 25 січня 2025 року.

Разом з тим, відповідну заяву представником позивача подано лише 13 березня 2025 року. В обґрунтування причин пропуску строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу дорогу позивач зазначила, що не мала можливості звернутись з даною заявою до ухвалення судом рішення через необхідність визначення остаточного обсягу робіт виконаних предствавником та розміру витрат на правову допомогу. Про існування рішення представник позивача дізнався 11.03.2025 року, отримавши його на електронну пошту.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку для подання доказів на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу суд визнав наведені стороною позивача причини пропуску такого строку неповажними.

Так, строки в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

При цьому ч. 1 ст. 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача отримав повне рішення 11.03.2025 року, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на подання доказів понесених судових витрат, враховуючи ту обставину, що сторона позивача була обізнана про призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2025 року, а судове засідання, на якому було ухвалене рішення у справі, відбулося без участі сторін на підставі поданої заяви представника позивача про розгляд справи за її відсутності. Позивач та її представник повинні були проявити обачність, поцікавитись у суду результатом розгляду справи та у визначений законом строк здійснити дії, пов`язані з наданням відповідних доказів, чого не зробили.

Суд вірно вважав, що стороною позивача всупереч вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України, хоч і було зроблено відповідну заяву про подання таких доказів, однак вони були подані після п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду, оскільки цивільне законодавство не пов`язує виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України з датою отримання рішення суду, а пов`язує саме з датою ухвалення рішення суду.

Так, згідно ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, оскільки докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу були подані з порушенням строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, за відсутності поважних причин для поновлення такого строку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Русакова Сергія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2025 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова