Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1257/25 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 278/1257/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Демчик Наталія Олександрівна

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М.

встановив:

У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (яке в подальшому змінило назву на ТзОВ «ФК «Солвентіс») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2020 року №1344572 у сумі 33 082,40 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн та судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що 30 січня 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») Кожевніков Є.М. подав заявку на отримання кредиту №1344572. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан».

Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом.

ТОВ «Мілоан» направив відповідачу електронним повідомленням (SМS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит від 30 січня 2020 року №1344572, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан».

Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач отримала проект цього кредитного договору разом із додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТзОВ «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті кредитодавця.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.

Відповідно до умов кредитного договору, цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором (правочином), що містить усі істотні умови, укладений у порядку, спосіб та формі, що відповідає вимогам законодавства. Визнання недійсним, неукладеним, нікчемним будь-якого додатку, документу, що є частиною цього договору (у т.ч. правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством) або окремих умов цього кредитного договору (індивідуальної частини) не має наслідком недійсність, нікчемність або неукладеність цього кредитного договору (індивідуальної частини) в цілому і сторони підтверджують, що уклали б цей кредитний договір (індивідуальну частину) і без включення до нього умов, що визнані недійсними, нікчемними, неукладеними.

Хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину, інформація з інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Мілоан» про надсилання відповідачем SМS на номер відповідача та інформацією з електронного файлу LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину містяться у кредитному договорі - «Порядок укладення договору».

У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила запит.

Відповідач уклав договір про споживчий кредит із ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12 000,00 грн.

20.08.2020 згідно умов договору факторингу №02/08 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1344572 від 30.01.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс» 24 січня 2022 року укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого та згідно з додатком №1 до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 30 січня 2020 року №1344572.

Відповідно до додатку №1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 33 082, 40 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 11 640,00 грн; заборгованість за відсотками 20 002, 40 грн.

Позивачем на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі від 30 січня 2020 року №1344572, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», із інформацією про порядок погашення заборгованості за цим кредитним договором. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4783803 від 11.08.2021 у розмірі 20 064,00 грн, з яких: заборгованості за основним зобов`язанням 11 640,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами 6 984,00 грн; заборгованості за комісією 1 440,00 грн., судовий збір в розмірі 1 469,15 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Демчик Н.О., звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушенням норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з доведеності права позивача на пред`явлення позову з огляду на те, що до нього таке право перейшло в результаті укладення договорів факторингу. Проте, на думку скаржника, це твердження не відповідає дійсності.

Вказує, що 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та Позивачем було укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого та згідно додатку №1, позивач, на його думку, набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Однак, як випливає зі змісту долученого позивачем до договору факторингу №02/08 від 20.08.2020додатку №1, ТОВ «Мілоан» згідно цього додатку №1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» було відступлено право вимоги згідно умов договору факторингу №02/08 від 24.01.2022року, який до матеріалів справи позивачем не додано.

Таким чином, позивач не підтвердив належними та допустимим доказами факт передачі вимог за кредитним договором ТОВ «Мілоан» ні на підставі договору факторингу №02/08 від 20.08.2020 (Реєстр прав вимоги не наданий), ні на підставі договору факторингу №02/08 від 24.01.2022 (такий Договір не наданий), відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» не набуло таке право вимоги, тобто, в свою чергу, не мало право відступати його позивачеві за договором факторингу №1/15 від 24.01.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, також просить стягнути зі скаржника на користь позивача витрати, понесені ним на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції за складання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 6 000,00 грн.

На обґрунтування відзиву позивач зазначає, що 20 серпня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 02/08, відповідно до умов якого та згідно з додатку до договору факторингу № 02/08 (Реєстру прав вимог), ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1344572 від 30.01.2020 в розмірі 33 082,40 грн.

Згідно п. 2.1. Договір факторингу № 02/08 від 20.08.2020, ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 24 січня 2022 року між попереднім кредитором та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором у розмірі 33 082,40 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11 640,00 грн; заборгованість за відсотками - 20 002,40 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 1 440,00 грн; заборгованість за пенею становить 0,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року, право грошової вимоги вважаються відступленими ТОВ «ФК «Солвентіс» в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «Солвентіс» останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку ТОВ «ФК «Солвентіс» або ТОВ «Діджи Фінанс» або підписання будь-яких документів.

Враховуючи, що додаток до договору факторингу № 02/08 від 20.08.2020 та додаток до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 містять у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем були долучені саме витяги з додатків до договорів факторингу, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України. Оскільки позивачем була замічена наявність технічної описки у витягу з додатку до договору факторингу № 02/08, а саме помилково зазначено дату «24.01.2022», тоді як фактично йдеться про витяг з додатку до договору від 20.08.2020. З метою усунення можливих сумнівів відповідача щодо наявності у позивача права вимоги за кредитним договором № 1344572 від 30.01.2020, позивачем було додано до додаткових пояснень такі документи: копію витягу з додатку до договору факторингу № 02/08 від 20.08.2020; копію витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022.

Разом з тим, згідно пп. 4.4.2. договору факторингу, зазначено, що «у разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами після відступлення прав грошової вимоги ТОВ «ФК «Солвентіс», ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язаний перерахувати ці кошти ТОВ «ФК «Солвентіс» протягом 3 (трьох) робочих днів з дати їх отримання (включно)…». Таким чином в разі сплати відповідачем коштів на погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи попереднього кредитора за кредитним договором, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Солвентіс» та зараховані на погашення відповідної кредитної заборгованості. Варто зазначити, що відповідачем заборгованість ні ТОВ «ФК «Солвентіс», ні первісному, ні попередньому кредиторам за кредитним договором № 1344572 від 30.01.2020 не сплачувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі.

Звертає увагу, що позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» за кредитним договором № 1344572 від 30.01.2020, а отже твердження про відсутність підстав звернення до ОСОБА_1 є безпідставними та не обґрунтованими.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 30.01.2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1344572, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 12 000,00 грн строком на 30 днів, зі строком повернення 29.02.2020 року (а.с.12).

Платіжним дорученням №14545263 від 30.01.2020 року підтверджується отримання відповідачем коштів за кредитним договором № 1344572 (а.с.36).

20.08.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір факторингу №02/08, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників(а.с.24-27).

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ « ФК «Пінг-Понг» укладений договір факторингу №1/15 відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за плату права вимоги, а ТОВ «ФК «Пінг-Понг» прийняло належні ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.31-33).

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 у ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1344572 від 30.01.2020 на суму 33 082,40 грн, з яких: 11 640,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 002,40 грн заборгованість за відсотками, 1 440,00 грн заборгованість за комісією (а.с.9).

На виконання умов Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» сплатило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» плату, що підтверджується платіжною інструкцією № 217 від 19.04.2023 (а.с. 97).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 33 082,40 грн, з яких: 11 640,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 002,40 грн заборгованість за відсотками, 1 440,00 грн заборгованість за комісією.

Відповідно до наказу № 70-к від 01.07.2025 на виконання рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» № 1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на ТОВ «ФК «Солвентіс» (а.с.119).

Відповідно до ст.90 ЦК України, юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Загальновідомо, що назва юридичної особи складається з літерального компонування елементів українського алфавіту. Крім того, назва юридичної особи може містити інформацію про мету діяльності, вид, спосіб утворення, залежність юридичної особи, крім обмежень, встановлених актами чинного законодавства України. Наведете свідчить, що назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб. Назва юридичної особи в процесі її «життєдіяльності» може зазнати змін. Зміна назви юридичної особи проявляється в її зовнішній літеральній корекції. Така корекція впливає на ідентифікацію юридичної особи в цивільному обороті. У результаті зміни назви юридичної особи структура цивільних правовідносин не страждає.

Зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, зміна назви юридичної особи не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення.

Отже, наслідком зміни назви юридичної особи не є правонаступництво в цивільних відносинах.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі №191/81/17.

Отже, наявні підстави для зміни найменування позивача з ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягають стягненню за укладеним кредитним договором заборгованість у сумі 20 064,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 11 640,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 6 984,00 грн; заборгованість за комісією 1 440,00 грн. Крім того, за умовами кредитного договору № 1344572 сторони погодили строк його дії до 29.02.2020, тому починаючи із зазначеної дати, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга ст.639 ЦК України).

Абзац другий частини другої ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закону) електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 ст.11 Закону).

Згідно з частиною шостою ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст.1 Закону).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої ст.3 Закону).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої ст.12, частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша ст.80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 на веб-сайті кредитодавця створив анкету-заяву на кредит на умовах, які вважав зручними для себе. У анкеті-заяві він зазначив свої персональні дані, зокрема, паспортні дані, ідентифікаційний номер, дату народження, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання тощо.

У подальшому у зв`язку з погодженням анкети-заяви між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підписанням договору відповідач підтвердив, що перед укладенням договору він ознайомився та погодився з усіма умовами та зобов`язався неухильно дотримуватися умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів.

Отже, зазначене свідчить про те, що алгоритм укладення договору з ТОВ «Мілоан» виключає підстави вважати, що без їх погодження ОСОБА_1 міг отримати кредитні кошти. При цьому будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно ОСОБА_1 , які стосуються підписання кредитного договору в матеріалах справи відсутні. Більше, відповідач мав реальну можливість відмовитися від одержання кредиту до моменту його видачі кредитодавцем та від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання кредитних коштів, але таким своїм правом вона не скористалася.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт укладення 30.01.2020 року кредитного договору №1344572 між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до умов пунктів 1.3, 1.4. договору, кредит надається на 30 днів строком до 29.02.2020.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими).

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору № 1344572 сторони погодили строк його дії до 29.02.2020, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що, починаючи із зазначеної дати, кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим частково задовольнив позов.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних та допустимих доказів набуття ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитним договором № 1344572 від 30.01.2020 та, відповідно, відсутності у нього права на подальше відступлення такого права позивачеві.

Як убачається з матеріалів справи, право вимоги за вказаним кредитним договором було передано від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» на підставі договору факторингу №02/08 від 20.08.2020, а згодом від ТОВ «Діджи Фінанс» позивачеві на підставі договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, що підтверджується витягами з додатків до відповідних договорів, долученими позивачем до додаткових пояснень.

З огляду на положення статей 512, 514, 516 ЦК України та з урахуванням вимог статей 76, 77, 89 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про доведеність факту правонаступництва та наявність у позивача права вимоги за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно з положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Солвентіс» просило стягнути 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи складність справи та виконані роботи (а саме написання відзиву), розгляд справи без участі представника позивача, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Судом першої інстанції рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Демчик Наталія Олександрівна, залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 липня 2025 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий Судді