Провадження № 2/947/6496/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника відповідача адвоката Салманової Ф.А.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки ( пені) за прострочення аліментів на утримання дитини -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 06.05.2024 звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 180000,00 грн. за період з 04.10.2016 року по 01.04.2024 року.

Заочним рішенням 29.07.2024 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, а саме судом вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 180000,00 грн. за період з 04.10.2016 року по 01.04.2024 року, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1800,00 грн.

19.08.25 адвокат Салманова Ф.А., діюча в інтересах ОСОБА_2 , як його представник, звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.07.2024, яка обґрунтована тим, що відповідач отримав копію вказаного рішення 30.07.2025, зазначаючи, що на час розгляду справи №947/14922/24 та постановлення заочного рішення у справі не перебував в України, оскільки мешкав в Ізраїлі та тільки при поверненні до України, на грошові рахунки накладено арешт і тоді відповідач дізнався, що в нього є заборгованість по сплаті аліментів, однак аліменти за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області №766/11970/16-ц від 15.01.2019 він виконує, аліменти сплачує.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року скасоване заочне рішення від 29.07.2025 року у справі №947/14922/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки ( пені) за прострочення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 180000,00 гривень за період з 04.10.2016 по 01.04.2024, та розгляд справи продовжено у спрощеному провадженні із викликом учасників справи до судового засідання.

Як встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в фактичних шлюбних відносинах, від яких у сторін народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №334 від 01.04.2010 року, складений міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.04.2010 року. Батьками вказані: ОСОБА_2 , громадянин Ізраїлю, та ОСОБА_1 , громадянка України /а.с15/.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2019 року по справі №766/11970/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2016 року на до повноліття дитини /а.с.39-42/.

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.04.2022 року № 5106- вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має супровід матері ОСОБА_1 , з м.Херсона, місце перебування: АДРЕСА_1 /а.с.16/.

З Довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 30.04.2024 року №34274, виданої головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № 58888335, відкритого 16.04.2019 року, про виконання виконавчого листа №766/11970/16-ц від 15.01.2019 року стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що пред`явлено до примусового виконання 12.04.2019 року, станом на 30.04.2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 180 000,00 грн. /а.с.17/.

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 29.04.2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 180 000,00 грн. /а.с.18-22/.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, пов`язані з утриманням дітей батьками та відповідальності за прострочення сплати аліментів , врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином саме відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У даному випадку сторона відповідача наполягає на тому, що за період з січня 2018 року по 19.04.2024 року ОСОБА_2 здійснював добровільне перерахування коштів на рахунок позивачки, сплатив за цей час 50 086,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку відповідача з АТ « Приватбанк» а крім того, за період з 01.04.2019 по 16.04.2024 додатково було перераховано 66 455,00 грн., а тому за власним рахунком відповідача на квітень 2024 у нього була заборгованість у розмірі 38 156,16 грн., що не відповідає розміру заборгованості розрахованою виконавчою службою. Також відповідача просить суд прийняти до уваги що весь цей час, періодично, відповідача за власні кошти купував на готівку речі які були необхідні дітям , у тому числі комп`ютер, що не враховувалось при визначенні розміру заборгованості.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про необхідність здійснити зарахування коштів яки були перераховані на рахунок позивачки як частину виплат по аліментам.

Так стороною відповідача не було доведено у судовому засіданні що між сторонами існувала домовленість про те що відповідач самостійно визначає який розмір аліментів і коли він буде перераховувати , а також що вказані переводи є саме аліментними розрахунками на дітей.

Судом, після скасування заочного рішення, надавався стороні відповідача додатковий час на звернення до виконавчої служби із заявою про здійснення розрахунку заборгованості із урахуванням наданих документів про здійснення платежів та , у випадку незгоди із розрахунком заборгованості звернення до суду із скаргою на дії/рішення виконавця, що фактично було проігноровано стороною, так як з наданих додаткових пояснень відповідача просив лише врахувати сам факт закінчення виконавчого провадження , без доведеності підстав закінчення та наявності/відсутності рішення виконавця по врахуванню вказаних сум як оплати аліментів.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (частина третя статті 195 СК України).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) вказано, що «… саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику».

Водночас , усталеною практикою Верховного Суду, неодноразово підтверджено що надання стороною боржника банківських підтверджень щодо здійснення переказу грошей на ім`я матері дитини без належного підтвердження факту що вказані перекази є саме оплатою аліментів не можуть прийматись судом в якості підтвердження окремого, поза виконавчого провадження, оплати аліментів боржником.

Так у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/4666/20 зазначено, що: «суди встановили, що боржником не надано доказів, що спірні квитанції мали призначення саме аліменти, враховуючи те, що ОСОБА_2 визнавав понесення додаткових витрат на дитину. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги в оскарженій частині».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».

Пояснення відповідача про добровільну участь у додаткових витратах на дітей: придбання необхідних їм речей у тому числі комп`ютера не впливає не факт наної заборгованості по аліментах так як відносяться до іншого виду матеріального утримання дітей ( додаткові витрати визначені ст. 185 СК України).

Таким чином суд приймає розрахунок заборгованості , який розраховано 30.04.2024 року №34274 головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як такий що є належним доказом підтверджуючим наявність на 30.04.2024 року заборгованість зі сплати аліментів, у розмірі 180 000,00 грн.

З наданого стороною позивача розрахунку пені , вірність якого не спростовано стороною відповідача, розраховано розмір пені , згідно наведеного вище розрахунку заборгованості у сукупному розмірі 248 490,00 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Також Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року по справі №711/679/21 визначив , що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Враховуючи загальний розмір заборгованості , визначений у відповідної довідці №№34274 від 30.04.2024 саме виходячи з даного сукупного розміру заборгованості суд вражає необхідним визначити розмір пені, яка дорівнює 100% від розміру заборгованості та визначити розмір пені яка підлягає стягненню у сумі 180 000 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Враховуючи що позивач звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, судовий збір у розмірі 1 800 грн.,підлягає з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 04.10.2016 року по 01.04.2024 року, у розмірі 180000,00 ( сто вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 800,00 грн. (одна тисяча вісімсот гривень 00 копійок).

Повний текст рішення складено 25.12.2025.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. О. Луняченко