Броварський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/361/133/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Бровари Київська область

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Савчак С.П. розглянувши заяву про забезпечення позову, яка подана Княжицьким ліцеєм Броварської міської ради Броварського району Київської області

ВСТАНОВИВ:

Княжицький ліцей Броварської міської ради Броварського району Київської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення: - безпідставно набутих коштів у розмірі 41 350,00 грн. разом з інфляційними витратами у розмірі 2 242,04 грн. та 3 % річних 1 031,62 грн.; - безпідставно нарахованої та виплаченої премії працівнику ОСОБА_2 у розмірі 1 000,00 грн.; - завданих збитків у вигляді помилково нарахованих та виплачених ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 22 585,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 03.08.2022 року по 24.10.2025 року відповідачка працювала у Княжицькому ліцеї Броварської міської ради Броварського району Київської області на посаді головного бухгалтера. Під час виконання нею службових обов`язків були допущені помилки у нарахуваннях заробітної плати, доплат до посадового окладу та премій. В період з січня-квітень 2025 та червень 2025 року відповідачка безпідставно нарахувала собі премію на суму 41 350,00 грн. Крім того, у лютому 2025 року відповідачка всупереч наказу № 38-к/тр від 17.02.2025 року нарахувала премію працівнику ОСОБА_2 . Також, відповідачкою була невірно нарахована заробітна плата та інші виплати у розмірі 22 585,00 грн.

Відповідно до службової записки відповідачки від 25.09.2025 року нею усунуті недоліки та грошові кошти повернуто на рахунок ліцею, але як було встановлено пізніше кошти, які вона внесла за нараховані собі премії були нею собі і повернуті.

Княжицький ліцей Броварської міської ради Броварського району Київської області з поданням позову звернувся з заявою про його забезпечення за якою просить накласти арешт на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачці до набрання судовим рішенням законної сили.

Клопотання обґрунтовано тим, що розгляд справи у суді займе тривалий час та забезпечення позову надасть можливість того, що відповідачка не відчужить своє майно та грошові кошти за рахунок яких у подальшому відбуватиметься стягнення заподіяних збитків ліцею. Заяву про забезпечення позову подано з метою недопущення істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та для ефективного захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: - накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; - забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог. предметом спору у цьому випадку є захист права спільної сумісної власності позивача як одного з подружжя на спірне нерухоме майно шляхом визнання недійсним договору дарування відповідачем (другим з подружжя) вказаного нерухомого майна на користь свого батька.

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами існує спір щодо повернення коштів належних позивачу внаслідок протиправних дій відповідачки.

Вказане дає підстави для висновку про наявність можливості відповідачці розпорядитися своїм майном, в тому числі і грошовими коштами. Порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно та грошові кошти) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно, гроші можуть бути відчужені), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що такий захід забезпечення позову накладенням арешту на майно та грошові кошти є співмірними із заявленими позивачем вимогами та реально забезпечить позов.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, враховуючи викладене, суддя вважає, що застосування зустрічного забезпечення в цьому випадку не є обов`язком суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Одночасно суддя вважає, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково, а саме накласти арешт та майно та грошові кошти відповідачки в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог.

При частковій задоволенні заяви про забезпечення позову суддя враховую правові позиції Верховного Суду зазначені в постановах від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22, від 24.04.2024 року у справі № 754/5683/22, від 06.08.2025 року у справі № 759/22148/24.

Керуючись ст. 149-154, 259-261, 351-354, 430 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву Княжицького ліцею Броварської міської ради Броварського району Київської області про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_1 в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 68 208 (шістдесят вісім тисяч двісті вісім) грн. 66 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Позивач/Стягувач: Княжицький ліцей Броварської міської ради Броварського району Київської області, місце знаходження: Київська область, Броварський район, село Княжичі, вулиця Шкільна, будинок 8, .

Відповідач/Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Копію цієї ухвали направити:

- Центру надання адміністративних послуг Броварської міської ради (07400 Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 18);

- Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (07400 Київська область, Броварський район, м. Бровари, бульвар Назалежності, буд. 39); для виконання; та учасникам.

Повна ухвала складена та підписана 26 грудня 2025 року.

Суддя С.П. Савчак