Справа № 279/4072/25
Провадження № 2/279/1849/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Гончаровою Ю.Ю, за участі представника позивача адвоката Дубенчука М.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Барановського І.І., представника третьої особи Кобилинської О.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/4072/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Друга Коростенська державна нотаріальна контора Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частині,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в інтересах якого діє адвокат Дубенчук М.В. звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частині.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати спадкодавець за законом - ОСОБА_3 .

Після смерті матері відкрилась спадщина за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Попередньо в грудні 2021 року, в зв`язку з хворобою матері він переїхав проживати до неї за адресою: АДРЕСА_1 та проживав з нею по день її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та, станом на сьогоднішній день зареєстрований та проживає в спадковому будинку як ВПО.

Звернувшись до нотаріуса в травні 2024 року, листом Другої державної нотаріальної контори йому було відмовлено в оформленні спадкових прав, так як ним був пропущений 6-ти місячний строк звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, та повідомлено про те, що спадщину прийняв його рідний брат відповідач по справі - ОСОБА_1 .

Звернувся до суду з позовною заявою про продовження строку прийняття спадщини. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2025 року по справі № 274/5416/24 в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено.

Зазначив, що інтересу до спадкового майна він ніколи не втрачав. Проживає та зареєстрований в спадковому будинку станом на сьогоднішній день. Заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , він не писав.

В ході розгляду цивільної справи № 274/5416/24 він дізнався, що відповідач реалізував соє право та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

24.03.2025 року ним було отримано інформацію з ДРПП, з якої стало відомо, що відповідач зареєстрував право власності на спадковий будинок АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом серія №122 від 09.02.2024 року в Другій Коростенській державній нотаріальній конторі Житомирської області та зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0028 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом серія №123 від 09.02.2024 року в Другій Коростенській державній нотаріальній конторі Житомирської області.

Зазначив, що не звернувся з заявою в шестимісячний строк до нотаріальної контори, оскільки вважав, що спадщину прийняв, так як проживав з спадкодавцем на момент смерті,просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку АДРЕСА_1 . Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 122 від 09.02.2024 року, виданого державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області в порядку заміщення державного нотаріуса Другої Коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області, в 1/2 частці на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та Свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 123 від 09.02.2024 року, виданого державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області в порядку заміщення державного нотаріуса Другої Коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області в 1/2 частці на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0028 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 зазначив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 . Попередньо, починаючи приблизно з грудня 21-го року позивач ОСОБА_2 фактично почав проживати за адресою в селі Ушомир разом зі своєю матер`ю за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

В подальшому, як всім відомо були розпочати на території України військові дії, тому певний період позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак, відповідно до цивільного кодексу особи які постійно проживали на день смерті разом зі спадкодавцем вважаються такі що прийняли спадщину.

Попередньо в Коростенському міськрайонному суді на розгляді була цивільна справа про продовження сроків прийняття спадщини. Відповідно по її наслідкам по даній справі позивачу було відмовлено у зв`язку з неповажністю тих доказів які, саме пропуску сроків позовної давності. В ході розгляду даної справи копію рішення, яке доручено до матеріалів справи судом було встановлено що дійсно позивач, починаючи з грудня та на дату смерті, проживав разом зі своєю матір`ю.

У підтвердження цього до матеріалів справи був наданий по тій справі відзив відповідача, в якому також згідно тексту вбачається, що позивач на день смерті проживав разом зі своєю матір`ю. В ході справи були також допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтверджували про те, що позивач на день смерті матері разом проживав за однією адресою.

Відповідно, так як особа вважається, що прийняла спадщину, то станом на сьогоднішній день була заведена попередня спадкова справа № 61-2022, відповідно до якої все спадкове майно було оформлено на відповідача. Тому, позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, з метою реалізації спадкових прав, так як він являється також сином, тому ставиться позовна вимога про скасування даного свідоцтва та визнання права власності на 1/2 частину.

Представник відповідача ОСОБА_8 заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки місце проживання позивача зареєстроване у м. Очаків Миколаївської області, де він проживав зі своєю сім`єю на день смерті його матері ОСОБА_3 , згідно довідки від 14.06.2022 № 1808- позивач ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа лише з 16 червня 2022 року, більше, аніж через 4 місяці після смерті його матері. Натомість повномасштабне вторгнення рф відбулося після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , згідно довідки Ушомирської сільської ради від 23.06.2022 № 714 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно була зареєстрована та проживала одна на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікуванням матері, похованням матері займався саме відповідач ОСОБА_1 , про що є підтверджуючі документи.

Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Друга Коростенська державна нотаріальна контора Центрально міжрегіонального управління міністерства юстиції України ( м.Київ) Кобилинська О.С. в судовому засіданні показала, що була заведена спадкова справа Другою Коростенською нотаріальною конторою. В даний момент, коли були видані свідоцтва про право на спадщину, вона перебувала в декретній відпустці, тому її колега видавав по заміщенню.

Трошки пізніше, було видано нею останнє свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію. Видані свідоцтва про право на спадщину за законом відповідають вимогам законодавства, були оформлені належним чином у межах повноважень, тому підстав для їх визнання недійсними немає.

Нотаріальна контора з початком військового стану функціонувала. Місяць перший з 24 лютого 2022 року був важкий період і контора була закрита. З березня місяця 2022 року нотконтора функціонувала, колега був на місці. З травня місяця 2022 року вона вийшла з декретної відпустки і приступила до виконання своїх обов`язків. Спадкова справа була заведена. В серпні місяці законодавцем було надано додатково 4 місяця до строку для подання заяви. Тобто це було 10 місяців вже станом на серпень місяць. До серпня місяця вони приймали заяви незалежно від строку, пропущений він чи не пропущений, а особа не змогла з`явитися в нотконтору або навіть підійти в сільську раду написати заяву якщо вона там проживала, і відправити поштою. Пошта працювала, листи до них надходили, поважної причини нема.

Також представник третьої особи зазначила, що в справі є довідка яка надана сільською радою, при дослідженні і встановленні кола спадкоємців вони звертають увагу на довідку місцевого органу самоврядування про осіб зареєстрованих разом з померлими або проживаючих. Довідка Ушомирської сільської ради про те, що ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та постійно проживала на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 одна.

Відповідач в судовому засіданні суду показав, що не погоджується з вимогами позовної заяви, брат ОСОБА_9 не проживав з матір`ю постійно, він приїжджав в гості протягом року де кілька разів, він зі своєю родиною проживав в м. Очакові Миколаївської області. Неодноразово йому було запропоновано сплатити частку вартості будинку, він не погоджувався. В часи, коли матір хворіла, просив його переїхати до неї з родиною, допомогти, він відмовився.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що його тітка просила щоб він привіз таблетки до матері дядька ОСОБА_11 яка хворіла. Це було в січні 2022 року. Поїхали вони додому вм. Бердичів і перетелефонували йому, що їй потрібні таблетки. Вона замовила в аптеці. Він отримав таблетки приїхав в село Ушомир, привіз до будинку, прийшов постукав. Нікого не було, ніхто не відкривав. Перетелефонував знову тітці, повідомив, що нема нікого, до кого ж їхати, вона сказала, щоби в центр завіз там до бабусі, яка їй потім передасть.

Приїхавши до цієї бабусі, віддав. Вона сказала, що приїжджав його брат ОСОБА_9 . Але вона сказала, що той брат на даний час відсутній, він не уточнював де він, але чув що він зловживає спиртними напоями. І там не дуже хороший був догляд, за своєю матір`ю він не доглядав.

На запитання свідок повідомив, що будинок був закритий, взагалі нікого не було, не було кому віддати таблетки. Сказали, щоб привіз дав другій бабусі в селі Ушомир, що проживає в центрі села. Зі слів там мав бути син ОСОБА_9 , але його не бачив як привозив. Його не було в той час. ОСОБА_12 перезвонила з ОСОБА_13 , що потрібно таблетки завезити. А те що є син на місці, тільки зі слів третіх осіб.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_9 з матір`ю постійно не проживав. До цього він приїжджав взагалі раз в рік, в 20-му його взагалі не було. В 21-му він приїхав десь у вересні місяці, з жінкою приїхав. Ну, так, на побивку просто, не на проживання, а на побивку у відпуску.

А в грудні місяці 2021 року це вже перед Новим роком він приїхав один. Теж як на побивку, в гості до мами приїхав. Тітка ОСОБА_15 вже трохи гірше себе почувалала, але він збирався уїжджати, тому що це тітка ОСОБА_15 говорила, що він за це час, їй трохи нерви стріпав, вона ще говорила, спитай чи він уїжджає на Новий рік. Вона спитала, сказав: ні.

В цей час ОСОБА_16 приїжджає. ОСОБА_16 ближче, то він приїжджав звичайно частіше. І він, залишився, був на день смерті, тітка ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті вони були всі. Бо ще перед цим, перед вихідними приїхала ОСОБА_11 жінка, внучка, провідали бабушку. І ОСОБА_16 залишився, а вони поїхали.

На день смерті вони були двоє. ОСОБА_16 був з мамою в себе в кімнаті, а він був в іншій. Потім після похорон, ОСОБА_9 уїхав додому до себе в ОСОБА_17 і вже приїхав може в кінці травня, початок червня.

ОСОБА_16 пропонував ОСОБА_9 , щоб зійтися на якоїсь ціні по хаті. ОСОБА_18 , якщо ОСОБА_9 хоче жити в хаті, йому ОСОБА_11 половину сплачує і все, щоб не було ніяких питань. Або продадуть та кошти поділять пополам і все. ОСОБА_9 не хотів, ні на що не йшов. Щодо догляду ОСОБА_9 за матір`ю свідок зазначила, в грудні коли він приїхав десь під кінець грудня, тітка ОСОБА_15 упала з кроваті, вона до неї подзвонила, коли вона прийшла з дому, він був у спальні в себе. Він частенько прикладувався до алкоголю, добре прикладувався, тому там такого сильного догляду не було.

ОСОБА_16 жив в Бердичеві, приїжджав частіше до матері, ОСОБА_9 жив в ОСОБА_17 , бував рідко. ОСОБА_9 весь час там проживав, приїжджав звідти у відпустку. В 20-му році взагалі не приїжджав, а в 21-му це був вересень місяць. Вони приїхали тоді з жінкою. Ще приїхали, почали уборку робити. Тітку ОСОБА_19 переселили в дитячу кімнату, це як в селі робота, але також ця робота не була зроблена, тому що потім перезвонили приїхав ОСОБА_16 , чи з жінкою чи ні, не знає, вже білили це все робили. І по догляду вона прийходила провідувати тітку ОСОБА_19 , вона постійно про це просила, і тому вона (свідок) на базарі скуплялась, і все таке.

Сину ОСОБА_11 вона більше довіряла, ОСОБА_16 і похоронив, і пам`ятник, все, допомоги від ОСОБА_9 ніякої не було. Одного разу, коли вона пробула в тітки ОСОБА_20 , може часа два, ні син, ні невістка не зайшли, не спитали, чи буде мати їсти чи ні, це було у вересні 2021, коли вони приїжджали.

Але коли ОСОБА_16 приїжджав з ОСОБА_13 , він приїхав ввечері, бо, йому на другий день їхати, він помив її, прибрав, якщо літо прополовся, все це на ранок він їхав до дому, тітка ОСОБА_15 сама себе ще обслуговувала.

З тіткою ОСОБА_21 були вдобросусідких відносинах, вона жила поряд на одній вулиці: вона на початку, свідок на кінці, в неї ОСОБА_22 № 3, а в свідка № 28, її мама з тіткою ОСОБА_23 дружили перезвонювалися.

На запитання свідок суду пояснила ОСОБА_9 з з 20-х чисел грудня 2021 року по день смерті перебував та проживав з матір`ю, вони, сини були обоє. Потім після того, як відбулися похорони, ОСОБА_9 проживав ще в цьому будинку буквально може неділю, і він поїхав в ОСОБА_24 область. Приїхав він десь мабуть з початку червня 2022. В нього є сім`я син та дочка, дочка в ОСОБА_25 , син в ОСОБА_26 .

В грудні 2021 року ОСОБА_9 приїхав до мами як в гості але, може подивився, що тітці ОСОБА_20 стало трохи гірше, то залишився. Як казали, він їй нерви їй тріпав, тому тітка ОСОБА_15 думала, що він на Новий рік поїде, але він залишився.

Після смерті матері він приїхав десь в червні 2022 року і залишився проживати вже в хаті, речей ніяких не привозив та не перевозив, зараз він в Очакові з дружиною.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що тітка ОСОБА_15 була його хрещеною. Коли бував в селі Ушомир завжди заїжджав до неї. Вони з нею дуже часто телефонувалися. На Новий рік обов`язково і в її 7-го січня день народження, а в нього на 6-го січня. Якраз в той час, коли перед Новим роком вона сказала, що приїхав ОСОБА_28 у відпустку до неї. Приїхав, він спитав наскільки, вона сказала, що збирався перед Новим ОСОБА_29 виїжджати. Він так і не поїхав, йому тітка ОСОБА_15 повідомила, коли вони говорили по телефону 6-го січня, 7-го січня. На день смерті тіткі ОСОБА_20 в будинку перебували один брат і другий. Після смерті тітки ОСОБА_30 ще трохи побув і поїхав, потім повернувся назад, речей у нього з собою не було, він був з сумкою.

На похоронах він, свідок, особисто був присутнім, дружини ОСОБА_9 не було, знає її особисто, вона з Ушомира, її раніше знав, вона старша на два-три роки за нього, на похоронах її не було, і на річницю не було. І пам`ятник вони не робили. Все робив ОСОБА_16 .

Вислухавши пояснення учасників, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ушомир Коростенського району Житомирської області померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть, після смерті якого відкрилась спадщина на належне їй майно.

Позивач ОСОБА_2 є сином спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до довідки №714 від 23.06.2022 року виданої Ушомирською сільською радою Коростенського району Житомирської області, слідує, про те, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно була зареєстрована та постійно проживала одна на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З даних довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.06.2022 року № 1808-, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Ушомир, зареєстрований АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку.

23.06.2022 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресованою нотаріусу за місцем відкриття спадщини, яка посвідчена сільським головою Ушомирської сільської ради Людмилою Мала, зареєстрованою в реєстрі за №24. В заяві ОСОБА_2 зазначає місце своєї реєстрації АДРЕСА_2 .

01.05.2024 року позивач звернувся до Другої Коростенської державної нотаріальної контори з заявою щодо надання роз`яснення по оформленню спадкових прав після смерті матері - ОСОБА_3 . Нотаріусом Другої Коростенської державної нотаріальної контори, роз`яснено, що в Другій Коростенській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви сина спадкодавці ОСОБА_1 про прийняття спадщини, 12.07.2022 року заведено спадкову справу за № 61/2022 та 09.02.2024 року за реєстр. №122-123, на його ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України позивачем пропущено строк, передбачений законодавством для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавці, який закінчився 09.12.2022 року.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2025 року справа № 274/5416/24 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. Звернувшись до суду із позовною заявою, ОСОБА_2 покликається на те, що оскільки він на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 протягом строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, не заявляв про відмову від спадщини, проживає в спадковому будинку по даний час, він вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.1268 ЦК України. Оскільки видачею ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 порушено права позивача на спадщину, як спадкоємця першої черги, вважає, що наявні підстави для визнання даного свідоцтва про право власності на спадкове майно недійсним.

Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті.

Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Крім того, відповідно до пункту 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595 визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно з ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, тобто виникнення права на спадщину та її прийняття), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Верховний суд у своїй постанові від 10.01.2019 (справа № 484/747/17) вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

В той же час, у постанові від 28 квітня 2021 року, справа № 204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним.

Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, ні Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ні Конституція України, як і будь-які інші законодавчі акти України не прив`язують місце реєстрації особи до місця проживання особи, а разом з цим ст. 19 Конституції України вказує про те, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

При цьому, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини (постанова від 12 листопада 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 750/12880/19, провадження № 61-8759св20).

Крім того, пунктом 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595, передбачено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Приписами ст. 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як стверджує позивач, він в грудні 2021 року з зв`язку з хворобою матері переїхав проживати до неї за адресою: АДРЕСА_1 та проживав з нею на день її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, належних доказів ведення спільного побуту, спільного господарства не додано, в тому числі не надано доказів на підтвердження купівлі продуктів харчування, а також доказів того, що в будинку спадкодавця знаходяться речі позивача, що б могло свідчити про його фактичне проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Слід відмітити, що факт перебування/проживання позивача в будинку спадкодавицею, саме на момент смерті, не свідчить про його постійне проживання разом із нею. Більш того, надані суду докази не підтверджують заявлені позовні вимоги про встановлення факту його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного його проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. До того ж, показання свідків спростовують доводи позивача, про проживання його з матір`ю на момент відкриття спадщини на постійній основі.

Відтак, позивач вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки факт його постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не доведений.

Оскільки позивач не прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері, суд не вбачає підстав для визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2024 року за № 122-123, адже ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги на законних підставах успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_3 житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 2,4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Друга Коростенська державна нотаріальна контора Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) про встановлення факту постійного проживання разом із спадковцем на час відкриття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частині- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_2 , адреса місця проживання/реєстрації/знаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса місця проживання/реєстрації/знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Третя особа Друга Коростенська державна нотаріальна контора Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ( м.Київ), адреса місця проживання/реєстрації/ знаходження: Житомирська область, м. Коростень, вул. Ш. Алейхема, 13, ЄДРПОУ- 05466111

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом