печерський районний суд міста києва
пр. № 2-о-427/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасія Володимирівна про встановлення факту,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт складений 18 квітня 2017 спадкодавцем (матір`ю) ОСОБА_3 , засвідчений Прокопенко Н.Ф. державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 9-378 з помилковим написанням прізвища та імені сина спадкоємця « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_1 ».

Вимоги заяви обґрунтовувались тим, що 28 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Івченко А. В. зареєстровано спадкову справу № 7/2024 після смерті ОСОБА_3 . Для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 через свого представника надав нотаріусу певний перелік документів, однак 14 квітня 2025 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/ 2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що надані документи, які наявні у спадковій справі №7/2024 до майна ОСОБА_3 не дають можливості встановити як родинні відносини між померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 так і неможливість встановити особу, якій було заповідане майно через розбіжності у прізвищах.

Згідно отриманого нотаріусом повного витягу №4 від 01 квітня 2025 року про народження ОСОБА_1 , було встановлено, що у вказаному витязі прізвище, ім`я та по батькові дитини зазначено як ОСОБА_4 . Також з поданих нотаріусу документів вбачалося, що заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_1 , а майно заповідане на ім`я ОСОБА_4 .

Заявник стверджує, що його прізвище впродовж свідомого життя, озвучування іншим людям задля написання в документах, або під час перекладу з російської на українську мову зазнавало багатьох змін.

Таким чином, в результаті допущених розбіжностей, ОСОБА_1 не має можливості реалізувати своє право на спадщину померлої матері.

У зв`язку із викладеним, він змушений звернутись до суду із даною заявою.

Представник заявника у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Заінтересовані особи про розгляд заяви повідомлялися належним чином, заяви по суті та з процесуальних питань до суду не були подані від їх імені.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 14 липня 1962 року завідуючим бюро актів громадянського стану Ленінського району м. Києва. У свідоцтві про народження ОСОБА_1 , оформленого російською мовою, зазначено прізвище - « ОСОБА_4 », батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 /а.с. 10, зв.ст./.

18 квітня 2017 року ОСОБА_3 склала заповіт, який був посвідчений Прокопенко Н.Ф. державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 9-378. Зі змісту заповіту вбачається, що ОСОБА_3 розпорядилася належній їй квартирою у АДРЕСА_2 наступним чином: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних частках кожному /а.с. 8, зв.ст/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, на підтвердження чого видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 12 листопада 2024 року /а.с. 8/.

28 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Івченко А. В. зареєстровано спадкову справу № 7/2024 після смерті ОСОБА_3 .

Для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 через свого представника надав нотаріусу: документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, документ, за яким встановлюється особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської держаної нотаріальної контори від 18 квітня 2017 року за реєстровим номером 9-378.

14 квітня 2025 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/ 2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що надані документи, які наявні у спадковій справі №7/2024 до майна ОСОБА_3 не дають можливості встановити як родинні відносини між померлою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 так і неможливість встановити особу, якій було заповідане майно через розбіжності у прізвищах.

Вбачається, що у паспорті громадянина України для виїзду закордон № НОМЕР_3 від 23 серпня 2016 року, зазначено прізвище, ім`я заявника як « ОСОБА_7 » /а.с 11/.

Відповідно до даних, записаній у трудовій книжці серії НОМЕР_4 та воєнному білеті серії НОМЕР_5 , прізвище заявника вказано як « ОСОБА_8 » /а.с. 12/, а в посвідченні водія як « ОСОБА_9 » /а.с. 12, зв.ст./.

В дипломі про присвоєння кваліфікації актора драматичного театру і кіно серії НОМЕР_6 зазначено прізвище, ім`я по батькові заявника як « ОСОБА_1 » та в дипломі про присвоєння кваліфікації оперного та концертного співака серії НОМЕР_7 як « ОСОБА_4 » /а.с. 13, зв.ст/.

Таким чином, в результаті допущених розбіжностей, ОСОБА_1 не має можливості реалізувати своє право на спадщину померлої матері.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої, другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення такого факту необхідно для уникнення розбіжностей при оформленні спадкових справ.

Згідно з частиною першою статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В судовому засіданні на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи встановлено, що заявник є сином померлої ОСОБА_3 , а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 293, 294, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасія Володимирівна про встановлення факту, задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт складений 18 квітня 2017 спадкодавцем (матір`ю) ОСОБА_3 , засвідчений Прокопенко Н.Ф. державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 9-378 з помилковим написанням прізвища та імені сина спадкоємця « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_1 ».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова