ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/5271/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Набережний квартал Схід 7» про стягнення коштів за договорами,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Набережний квартал схід 7" про стягнення коштів за договорами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Скарга мотивовано тим, що предмет позову полягає в тому, що 30.11.2025 року між ним та відповідачем було укладено договір №20.07.1.041 про сплату пайових внесків у ЖБК «НК СХІД7» та договір №20.07.1.069 про оплату пайових внесків у ЖБК «НК СХІД 7» від 28.12.2015, на підставі яких відповідач зобов`язався організувати будівництво секції №7 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 за рахунок внесків позивача та інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати позивачу приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене договором та всі документи, необхідні позивачу для реєстрації права власності на нього, а позивач зобов`язався сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску.

На підставі викладеного, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Харкова з позовною заявою в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» про стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди.

Вказує, що у даному випадку між ним та відповідачем дійсно виникли договірні правовідносини, однак, щодо невиконання відповідачем умов договорів з приводу нерухомого майна, яке є предметами договорів №20.07.1.041 від 30.11.2015 та №20.07.1.069 від 28.12.2015, які знаходяться в АДРЕСА_1 , тобто на території Шевченківського району м.Харкова.

Посилається на позицію Великої палати Верховного Суду у справі №911/2390/18 про поширення територіальної підсудності до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна.

Вважає, що об`єкти будівництва, з приводу яких ним заявлені позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, розташовані у Шевченківському районі м.Харкова, що відноситься до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м.Харкова.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Передаючи справу за територіальною підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичної особи пред`являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб.

Вказав, що вимоги позову полягають у стягненні штрафних санкцій за укладеними між сторонами договорами про сплату пайових внесків у ЖБК «Набережний квартал СХІД 7», та оскільки правовідносини між сторонами склались між асоційованим членом кооперативу та самим кооперативом, такі відносини засновані на членстві позивача у кооперативі.

Суд вважав, що на спір щодо стягнення штрафних санкцій за порушення виконання взятих на себе зобов`язань, за договором про сплату пайових внесків у ЖБК «Набережний Квартал СХІД 7» №20.7.1.041 від 30.11.2015 та за договором про сплату пайових внесків №20.7.1.069 від 28.12.2015 не поширюються правила виключної підсудності .

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) ст. 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) ст. 28 ЦПК України; виключну ст. 30 ЦПК України.

Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в ч. 1 ст. 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, також зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладено щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Набережний квартал СХІД 7» та просив стягнути з відповідача штраф за невиконання зобов`язання за договором №20.07.1.041 від 30.11.2015 станом на 02.09.2025, в розмірі 54500 грн та моральну шкоду в розмірі 400000 грн. та штраф за невиконання зобов`язання за договором №20.07.1.069 від 28.12.2015 станом на 02.09.2025 в розмірі 54500 грн та моральну шкоду в розмірі 400000 грн.

Посилається на те, що ним за договором було сплачено на рахунок відповідача пайовий внесок у повному обсязі, натомість об`єкт будівництва не прийнятий в експлуатацію до цього часу, тобто зі спливом майже 10 років, та оскільки відповідачем порушено його зобов`язання, згідно з договорами, тому відповідач повинен сплатити штраф, передбачений п.6.3 договору.

Предметом позову у даній справі є невиконані відповідачем умови договору з приводу нерухомого майна, які є предметами договорів, та які знаходяться у м.Харкові, вул.Весела та вул.Авіахімічна, що є територією Шевченківського району м.Харкова.

Отже даний позов має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, відповідно до положень ст. 30 ЦПК України.

Зважаючи на те, що нерухоме майно знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м.Харкова, дана справа підсудна саме цьому суду.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, така ухвала підлягає скасуванню з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-383, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.