Провадження № 2/742/2891/25
Єдиний унікальний № 742/6413/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Павлов В.Г.,

секретаря судового засідання Сороки Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

І. Суть справи.

Представник АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №01 від 16.05.2017 р. в розмірі 81 565,68 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 16.05.2017 р. між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №01 та видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10 000 грн, який в подальшому було збільшено до 52 600 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачка довготривалий час не виконує свої кредитні зобов`язання, у неї станом на 04.08.2025 р. виникла заборгованість у розмірі 81 565,68 грн, з яких: 43 079,18 грн заборгованість за кредитом та 38 468,5 грн заборгованість за процентами.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явились, розгляд справи просили провести без їх участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2025 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

16.05.2017 р. між АТ «ПУМБ» та було укладено кредитний договір №01 шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб /а.с.9/.

Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодився з тим, що обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує згоду на укладення договору страхування. Вказана заява не містить посилання на узгодження сторонами процентної ставки за договором.

На підставі заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб 16.05.2017 р. ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 10 000 грн, який періодично збільшувався до 52 600 грн /а.с.19/.

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено виписку/особовий рахунок за період з 16.08.2017 р. по 04.08.2025 р. /а.с.23-30/.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, однак не у повному обсязі.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за кредитним договором станом на 04.08.2025 р. заборгованість ОСОБА_1 становила 81 568,68 грн, з яких: 43 079,18 грн заборгованість за кредитом, 38 486,5 грн заборгованість за процентами /а.с.19-22/.

АТ «ПУМБ» направляло на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості у загальному розмірі 81 568,68 грн /а.с.16-17/.

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦКУ країни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що підписана 16.05.2017 р. позивачем заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами /а.с.9/. При цьому банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідачки відсотки за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.05.2017 р., посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, якими визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, та інші умови /а.с.11-16/.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «ПУМБ» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Публічну пропозицію, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.05.2017 р. шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за процентами у розмірі 38 486,5 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

З наданого АТ «ПУМБ» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальницею та її заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 43 079,18 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які не передбачені заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 18.05.2017 р. по 04.08.2025 р. ОСОБА_1 було сплачено відсотки за користування кредитом на загальну суму 62 166,02 грн /а.с.21-22/.

Виходячи з наведеного, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків за користування кредитом сторонами погоджено не було, суд вважає, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає різниця між заборгованістю за тілом кредиту та сумою сплачених відповідачем відсотків за користування кредитним коштами. В конкретному випадку ОСОБА_1 має переплату за даним кредитним договором в розмірі, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.

V. Розподіл судових витрат

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою суду у задоволенні позовних вимог повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст.13,76-89,258,263-265,271-273,354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», зареєстроване місцезнаходження за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ;

Відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В.Г. Павлов