КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/4875/25
УХВАЛА

29.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, Управління Державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2025 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, Управління Державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення органу приватизації розпорядження №744 «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомості» на ім`я ОСОБА_2 , видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 09.09.1989 року на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійним та скасувати свідоцтво №5988 про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 09.09.1989 року на ім`я ОСОБА_2 , яке посвідчує право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис від 24.11.1998 року про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 92,8 кв.м., з них житлова 67,1 кв.м., зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості та записано в реєстрову книгу за №22761 стор. 136 кв.32к.;

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 29.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрованого в реєстрі за №1305;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 27688984, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою суду від 30.07.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.

05.08.2025 року на виконання ухвали суду позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків разом.

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 30.07.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання на 29 вересня 2025 року о 11 годині 30 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 29 вересня 2025 року о 11 годині 30 хвилин сторона позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого представник позивача адвокат Хітрук Наталія Володимирівна повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку в електронній формі копії ухвали суду від 22.08.2025 року та судової повістки про призначення підготовчого судового засідання на 29 вересня 2025 року о 11 годині 30 хвилин, до електронного кабінету представника позивача адвоката Хітрук Наталії Володимирівни.

Однак, 26.09.2025 року до суду надійшла заява від представника позивача про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі.

Судом у підготовчому судовому засіданні 29 вересня 2025 року було встановлено, що представником позивача до вказаного клопотання не надано жодного доказу на підтвердження наявності викладених підстав які зумовили неможливість прийняти участь у підготовчому судовому засіданні. Поряд з цим, приймаючи першу неявку сторони позивача до підготовчого судового засідання, а також неявку інших учасників справи, судом було ухвалено відкласти підготовче судове засідання на 06 листопада 2025 року о 12 годині 00 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 06 листопада 2025 року о 12 годині 00 хвилин сторона позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого представник позивача адвокат Хітрук Наталія Володимирівна повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку в електронній формі судової повістки про призначення підготовчого судового засідання на 06 листопада 2025 року о 12 годині 00 хвилин, до електронного кабінету представника позивача адвоката Хітрук Наталії Володимирівни, однак про причини неявки представник позивача не повідомила, як і не надала доказів на підтвердження наявності причин неявки до підготовчого судового засідання призначеного на 06 листопада 2025 року.

Судом було ухвалено відкласти підготовче судове засідання призначене на 06 листопада 2025 року на іншу дату, а саме 02 грудня 2025 року о 14 годин 00 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 02 грудня 2025 року о 14 годин 00 хвилин сторона позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого представник позивача адвокат Хітрук Наталія Володимирівна повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку в електронній формі судової повістки про призначення підготовчого судового засідання на 02 грудня 2025 року о 14 годин 00 хвилин, до електронного кабінету представника позивача адвоката Хітрук Наталії Володимирівни, однак про причини неявки представник позивача не повідомила.

Судом було ухвалено відкласти підготовче судове засідання призначене на 02 грудня 2025 року на іншу дату, а саме 29 грудня 2025 року о 10 годин 30 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 29 грудня 2025 року о 10 годин 30 хвилин сторона позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого представник позивача адвокат Хітрук Наталія Володимирівна повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку в електронній формі судової повістки про призначення підготовчого судового засідання на 29 грудня 2025 року о 10 годин 30 хвилин, до електронного кабінету представника позивача адвоката Хітрук Наталії Володимирівни, однак про причини неявки представник позивача не повідомила.

Також, стороною позивача на протязі підготовчого провадження по справі не висловлювалось волевиявлення та не подавалось заяви про розгляд справи за відсутності позивача або її представника.

Приймаючи вказані обставини та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.;

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено, представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення підготовчих судових засідань призначених на 29.09.2025 року, 06.11.2025 року, 02.12.2025 року та 29.12.2025 року, не з`явилась, без поважних причин, не надавши заяви про розгляд справи за її відсутності та не скористався правом на прийняття участі у засіданнях в режимі відео конференції.

Крім того судом враховується, що у відповідності до положень ч.5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові позивача ОСОБА_4 вважається врученням повістки позивачеві ОСОБА_1 .

За наслідком викладеного, суд доходить до висновку про встановлення чотирьох поспіль неявок сторони позивача до призначених судом підготовчих судових засідань по справі, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, без повідомлення суд про причини неявок та не надавши заяви про розгляд справи за відсутності позивача, що приймаючи положення статті 223 ЦПК України та 257 ЦПК України, наявні підстави для залишення позову без розгляду.

Судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача у підготовчі судові засідання, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи тривале перебування справи в провадженні суду в понад встановлені строки, що було обумовлене забезпеченням сторін по справі використати свої процесуальні права та обов`язки, призводить до порушення судом строків розгляду справи та може бути наслідком порушення прав та інтересів інших учасників процесу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи неналежну процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до підготовчих судових засідань та відсутнє волевиявлення на розгляд справи за його відсутності, предмет позову і значення справи для сторін, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, Управління Державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, Управління Державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішення органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.