Головуючий у суді першої інстанції О.І. Гринчак
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

18 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ», подану представником Руденком Костянтином Васильовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року,

у с т а н о в и в:

ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 511 від 03.11.2023 у розмірі 41325,00 грн, яка складається з: 3 000,00 грн заборгованості за кредитом, 38 325,00 грн заборгованості за нарахованими процентами за період з 03.11.2023 по 02.11.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом. Також позивач просив стягнути з відповідача 3028,00 грн судового збору, 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2023 між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 511 в електронному виді.

ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника.

Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, тому у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 41 325,00 грн.

Позивач наголошує, що оскільки строк кредитного договору не продовжувався, то законодавче обмеження зі встановлення денної ставки на даний кредитний договір не поширюється.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року позов ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» суму заборгованості за кредитним договором № 511 від 03.11.2023 у загальному розмірі 24 900,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 824,49 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У відшкодуванні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ТОВ «КЛТ Кредит» через свого представника Руденка К.В. звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, також стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 633,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що підписавши кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Укладення договору це є право, а не обов`язок відповідача яке було реалізовано на власний розсуд відповідачем, який є вільним у своєму виборі.

Вказує, що відповідно до умов кредитного договору, відповідач у межах строку кредитування зобов`язаний сплачувати позивачу проценти.

Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 01 листопада 2023 року, що має відображення у розрахунку заборгованості, та в свою чергу порушує умови кредитного договору, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання.

Наголошував на тому, що воно звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 03 листопада 2023 року по 02 листопада 2024 року.

Зазначає, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.

При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

Також вказує, що судом першої інстанції неправомірного зменшено стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача з 10 000 грн. до 3 000 грн., а також зменшено судовий збір з 3028,00 грн. до 1824,49 грн., оскільки положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже судом першої інстанції безпідставно зменшено суму витрат на правову допомогу.

Відповідач своїм правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 03.11.2023 між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 511.

Вказаний договір підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням його персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора 526796.

Згідно з п. 1.1 договору Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 3000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 договору процентна ставка за користування Кредитом становить - 3,5 % від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50 % користування Кредитом).

Згідно з п. 1.3 договору строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно з Додатком № 1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів.

Пунктом 1.7 договору встановлено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові.

Перерахування грошових коштів відповідачу на банківську картку 03.11.2023 у сумі 3000,00 грн підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача.

Відповідно до розрахунку позивача за період з 03.11.2023 по 02.11.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 41 325,00 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3 000,00 грн, прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом - 38 325,00 грн.

Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у матеріалах справи немає.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із детального розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 03.11.2023 по 02.11.2024 позивач застосував процентну ставку - 3,5 % в день (1277,5 % річних), з чим суд не може погодитися.

Відповідно до наведених вище приписів законодавства проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватися таким чином:

- за період 03.11.2023 по 23.12.2024 за ставкою 3,5 %, що становить 5250,00 грн (3000,00 грн * 3,5/100* 50 дн.);

- за період з 24.12.2023 по 21.04.2024 за ставкою 2,5 %, що становить 9000,00 грн (3000,00*2,5/100 х 120 дн.);

- за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 за ставкою 1,5 %, що становить 5400,00 грн (3000,00*1,5/100 х 120 дн.);

- за період з 20.08.2024 по 02.11.2024 за ставкою 1 %, що становить 2250,00 грн (3000,00*1/100 х 75 дн.)

Всього проценти складають 21 900,00 грн (5250,00 + 9000,00 + 5400,00 +2250,00).

З огляду на зазначене, проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню за період строку кредитування з урахуванням їх обмеження максимальним розміром денної процентної ставки, встановленим частиною п`ятою статті 8, а також пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», що становить 21 900,00 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 24 900,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, сума прострочених платежів за процентами - 21900,00 грн.

Вирішуючи питання стосовно судових витрат в частині стягнення судового збору у розмірі 1868,27 грн., та в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн., суд першої інстанції виходив з положень ст. 141 ЦПК України, щодо пропорційності задоволених позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України та ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) зазначила, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа №910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Як вже встановлено, п. 1.3 договору від 03 листопада 2023 року сторонами погоджено, що строк кредитування, тобто строк надання кредиту становить 365 днів, процентна ставка складає 3,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

За таких обставин, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, згідно з якими позичальника було повідомлено, зокрема, що у разі надання позичальнику кредиту, остання за договором споживчого кредитування зобов`язана буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким відповідач ознайомилася та без будь-яких заперечень підписав в електронному вигляді.

Отже, позичальник був повідомлений про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою в кредит.

Оскільки між сторонами укладено споживчий кредит, суд першої інстанції перевіряючи розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитним договором на відповідність умовам договору дійшов висновку, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки та відповідні нарахування в цій частині суперечать вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №1734-VIII

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Так, згідно з п. 1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних).

Пунктом 1.3. договору визначена періодичність платежів зі сплати процентів що відображено в додатку №1 до цього договору, тобто визначено графік платежів.

Підпунктом 2.4.1. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 8 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Таким чином, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти.

Як встановлено судом, відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що свідчить про невиконання взятих на себе відповідачем зобов`язань.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону № 1734-VIII (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VIII (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.

При цьому, згідно з п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону №1734-VIII», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 12 Закону №1734-VIII встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом №3498-IX, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.

При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

Приписами ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору, щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору.

Як встановлено умовами кредитного договору між відповідачем та кредитором, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

Враховуючи вищевикладене, оскільки кредитний договір укладений між сторонами до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність застосування приписів Закону №3498-IX.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з порушенням зобов`язання, підлягає стягненню сума заборгованості з відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 02 грудня 2024 року за період з 03 листопада 2023 року по 02 листопада 2024 року у розмірі - 38 324,00 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Щодо розподілу судових витрат понесених позивачем на правову допомогу в суді першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000 грн., надану в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року; копію витягу до акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року; копію платіжної інструкції № 554 від 27.09.2024 року.

За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 10000 грн. за наступні послуги при розгляді справи в суді першої інстанції: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №511 від 03 листопада 2023 року та клопотання про витребування доказів; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з ОСОБА_1 за кредитним договором №511 від 03 листопада 2023 року.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції на правничу допомогу, є неспівмірною зі складністю даної справи.

Зокрема, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, справа в силу вимог законуне є складною, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є завищеними, оскільки становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи принципи співмірності, а також враховуючи невеликій обсяг матеріалів у даній справі та кількість підготовлених представником позивача процесуальних документів, які не є великої складності, тривалість розгляду справи судом, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, апеляційний суд дійшов висновку, що відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 6 000 грн. відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, надані в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000 грн. Колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000, 00 грн. Такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 4 542,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з задоволенням вимог позивача.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ», подану представником Руденком Костянтином Васильовичем, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» суми заборгованості за кредитним договором № 511 від 03.11.2023 у загальному розмірі 24 900,00 грн., витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 824, 49 грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. змінити.

Збільшити стягнуту з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ»(, 03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. 2 прим. 04)суму заборгованості за кредитним договором № 511 від 03.11.2023 з 24 900,00 грн. до 41 325,00 грн., витрат зі сплати судового збору з 1 824, 49 грн до 3 028,00 грн., та витрат на правничу допомогу 3 000,00 грн. до 6 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» (, 03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. 2 прим. 04) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн. та 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна