Справа № 466/8614/24 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/2677/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 19.01.2022-010000223 від 09.01.2022 року у розмірі 21 032 грн. 76 коп. та 2 422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.12.2021 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №10.12.2021-100000556. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 09.01.2022 року, строком на 42 дні.

Ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Кредитний договір (оферти) №10.12.2021-100000556 від 10.12.2021 року переоформлено шляхом укладення 09.01.2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 кредитного договору (оферти) №09.01.2022-010000223 (надалі Договір) шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 42 дні.

В той же час, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, оскільки ним було сплачено лише 4 500 грн. заборгованості, і станом на 20.02.2022 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 21 032 грн. 76 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 832 грн. 76 коп. та 11 200 грн. заборгованості по сплаті процентів, які і є предметом позовних вимог (а.с. 33-36).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором №19.01.2022-010000223 від 09.01.2022 року в розмірі 21 032 грн. 76 коп., а також 2 422 грн. 40 коп. судового збору(а.с. 70-75).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що на даний час він перебуває у складі Збройних Сил України, а тому вважає, що на підставі частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом йому не повинні нараховуватися, а тому їх стягнення з нього оскаржуваним рішенням є незаконним.

Стверджує, що «перебування у складі Збройних сил України зумовило також те, що (апелянт) не зміг подати до суду заяву про застосування строків позовної давності у даній справі» (а.с. 82-85).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року було відкрито апеляційне провадження за згаданою вище апеляційною скаргою відповідача та ухвалено апеляційний розгляд справи у відповідності до статей 368 та 369 ЦПК України здійснювати без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу (а.с. 102-103).

10.09.2025 року позивач надіслав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу відповідача відхилити та залишити оскаржуване рішення без змін (а.с. 109-112).

17.12.2025 року на адресу суду поступила заява відповідача /апелянта ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі: з посиланням на те, що він перебуває у складі Збройних Сил України, в підтвердження чого долучає до цієї заяви фотокопію свого військового квитка та скріншот додатку «Резерв+» (а.с. 123-128), хоча аналогічні фотокопії вже є наявними у матеріалах справи (а.с. 99-101).

01 серпня 2025 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та роз`яснено згаданому апелянту, які саме документи Міністерство оборони України вважає такими, що підтверджують призов та проходження служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджують призов під час мобілізації (а.с. 89-93).

Однак, незважаючи на ці роз`яснення, апелянтом і після 4 (чотирьох) місяців так і не було подано до суду цих документів.

За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для зупинення апеляційного провадження у справі.

Заяв від учасників справи про апеляційний розгляд цієї справи з повідомленням її учасників не поступило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма її учасниками те, що 10.12.2021 року між сторонами було укладено Кредитний договір, на виконання умов якого позивач (як «Кредитодавець») перерахував на рахунок відповідача (як «Позичальника») 10 000 грн. строком на 42 дні під 2 % за 1 (один) день користування кредитом (перші 14 днів) та 2,5 % в день у подальшому.

Матеріалами справи також стверджується наступне:

-29.10.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та встановлено, що відповідач має право у 15-ти денний строк з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с. 20);

-щонайпізніше відповідачу стало відомо про даний позов до нього 17.01.2025 року (а.с. 23);

-28.01.2025 року відповідач особисто приймав участь в судовому засіданні по справі, у якому клопотав про надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 24-25);

-у військовому квитку відповідача (копію якого ним особисто було подано до суду) у графі «основна цивільна спеціальність» міститься запис «юрист» (а.с. 99), однак до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення (30.04.2025 року) відзиву на позов (протягом 92 днів після його особистої участі в судовому засіданні) так і не подав, так само, як і не подав «заяву про застосування строків позовної давності у даній справі», на що міститься посилання в доводах апеляційної скарги.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).

Кредитний договір між сторонами було укладено 10.12.2021 року, а вже 21.08.2024 року (тобто в межах встановленого статтею 257 ЦК України трьохрічного строку) позивач звернувся до суду з цим позовом.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарг - з посиланням на нібито сплив позовної давності та нібито неможливість подачі відповідачем до суду заяви про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності колегія суддів визнає такими, що не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) та від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

В той же час, відповідачем (апелянтом) так і не було подано до суду згаданих вище відповідних документів, як доказів звільнення його від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

На твердження позивача, які містяться у поданому ним до суду Відзиві на апеляційну скаргу, таких документів позивачу також подано не було.

Відтак, доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням наведеного вище в сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог або для задоволення їх лише частково) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 21 032 грн. 76 коп. заборгованості за Кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 21 032 грн. 76 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 21 032 грн. 76 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.