Справа № 192/2242/25
Провадження № 2-др/192/11/25
Ухвала

Іменем України

23 грудня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06.09.2024-100001017 від 06 вересня 2024 року в сумі 18 810 гривень 00 копійок.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року позовні вимоги було задоволено. Судові витрати покладено на відповідача.

07 листопада 2025 року представник позивача Горна Вероніка Іванівна звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 6 000 гривень 00 копійок в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, звідки повістка про виклик до суду повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом направлення смс-повідомлення (а.с.70,72-73). Причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ВП ВС в п.п.53,54 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробив висновок про те, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові ВС від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зроблений правовий висновок про те, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З аналізу положень ст. 246 ЦПК України слідує, що суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі доказів, які сторона подала до ухвалення рішення по справі та якщо зробила про це відповідну заяву в порядку, передбаченому ч. 8 ст.141 ЦПК України.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений. Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18.

Судом встановлено, що представник позивача під час розгляду справи та до ухвалення рішення не зробив відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, а лише подав таку заяву 07 листопада 2025 року, в якій відсутні обґрунтування поважних причин не подання такої заяви до ухвалення рішення у справі.

До заяви про ухвалення додаткового рішення від 07 листопада 2025 року було надано Договір про надання правничої допомоги від 01 квітня 2025 року, звіт про виконану робот від 31 жовтня 2025 року та платіжну інструкцію від 06 листопада 2025 року (а.с.54-67).

Разом з тим в заяві не вказано, чому такі докази, зокрема Договір про надання правничої допомоги від 01 квітня 2025 року, в якому вказано розмір витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 гривень 00 копійок, не були подані до ухвалення рішення, та які підстави є поважними для їх не подання. Тобто представником позивача не дотримано вимоги ст. 246 ЦПК України.

Судом враховано те, що Договір про надання правничої допомоги від 01 квітня 2025 року, був укладений до ухвалення рішення суду.

Таким чином, на момент ухвалення рішення по справі у позивача були наявні докази про витрати на правничу допомогу, які не були надані суду, а причини їх неподання - не повідомлені.

Тому суд вважає, що правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення відсутні, оскільки відповідачем не було дотримано порядку, який передбачений ч. 8 ст.141, ст. 246 ЦПК України.

У ч. 5 ст. 270 ЦПК України вказано, що додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Тому суд вважає, що слід відмовити в прийнятті додаткового рішення

Керуючись ст.ст. 133, 141, 247, 265, 270 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 грудня 2025 року.

Суддя Н. О. Щербина