З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" грудня 2025 р. Справа № 608/1834/25
Номер провадження2/608/950/2025
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Коломієць Н. З.
з участю секретаря Подолянського Ю. В.,
представника позивача адвоката Теслі П. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Чортківської міської ради в особі Служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав,
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Чортківської міської ради в особі Служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 18 лютого 2013 року рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу доньку залишено проживати з матір`ю. Протягом останніх семи років ОСОБА_2 самоусунувся від батьківських обов`язків, не приділяє уваги вихованню дитини, не забезпечує належних умов проживання, матеріально не допомагає, не цікавиться її життям. ОСОБА_1 відомо, що відповідач проживає за кордоном та має іншу сім`ю. На її телефонні дзвінки не відповідає. Дитина перебуває під опікою та на утриманні матері. Станом на 07 серпня 2025 року ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 108 004 гривень. Все вищенаведене є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Тесля П. О. позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки, відповідатиме інтересам дитини, оскільки, батько в майбутньому не буде мати законних підстав для стягнення аліментів з повнолітньої доньки на його утримання. З цією метою і подано вказаний позов. Також, просить критично оцінити висновок органу опіки та піклування Чортківської міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Вважає його поверхневим, таким, що не відповідає інтересам дитини.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився. Заяву, відзиву на позов, у встановлений судом строк не подав. На адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою з відміткою листоноші про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи позицію Верховного Суду, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи та судове засідання можливо провести у його відсутності.
Крім того, відповідач був повідомлений про час та місце слухання справи через оголошення на веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам частин 11, 12 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України.
Представник третьої особи без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Чортківської міської ради в особі Служби у справах дітейв судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. В ході розгляду справи надав суду рішення виконкому Чортківської міської ради Тернопільської області та висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, який підтримує.
Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків.
Частина 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).
Суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).
Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Судом встановлено, що сторони з 19 травня 2007 року перебували у шлюбі, який розірвано 18 лютого 2013 року рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області № 608/114/13-ц. При розірванні шлюбу, судом було вирішено дитину залишити з матір`ю.
Отже, в даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 11 липня 2008 року.
З позовної заяви та пояснень представника позивачки вбачається, що протягом останніх семи років і по даний час ОСОБА_2 не належно виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню дитини, не забезпечує належних умов проживання, матеріально не допомагає, не цікавиться її життям. Дитина перебуває під опікою та на утриманні матері.
На підтвердження даних обставин, позивачка надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Чортківського ВДВС у Чортківському районі Тернопільської області ЗМРУ МЮ, згідно з яким ОСОБА_2 станом на 01.08.2025 має заборгованість в розмірі 216 008,15 гривень. Штраф із наявності заборгованості 108 004,017 гривень. Загальна сума боргу 324 012,22 гривень.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, згідно рішення виконавчого комітету №326 від 15.10.2025 та Висновку органу опіки та піклування Чортківської міської ради Чортківського району Тернопільської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоцільно позбавляти батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У Висновку зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з дитиною проживають за кордоном. Зокрема ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 в Республіці Італія. Тому достеменно дослідити факти невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 органу опіки та піклування Чортківської міської ради досить складно.
Працівники Служби відвідали місце проживання ОСОБА_2 та поспілкувалися з його матір`ю ОСОБА_5 , яка повідомила, що її син бажає спілкуватися з донькою, проте останнім часом вона не відповідає на його телефонні дзвінки.
Під час телефонної розмови з працівниками Служби ОСОБА_2 заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки.
06 жовтня 2025 року відбулась телефонна розмова працівників Служби і ОСОБА_1 , яка пояснила, що у 2018 році батько дитини надав їй дозвіл на вивіз доньки за кордон на час канікул, однак на сьогоднішній день вони разом проживають в Республіці Італія. Мати дитину в Україну не повернула, через що у батьків виник конфлікт. Зі слів матері, батько дитини звинувачував її у викраденні доньки. Також ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_2 інколи телефонував донці, передавав подарунки на день народження. Проте, близько двох років з дитиною не спілкується та нічим не допомагає.
З розмови працівників Служби з ОСОБА_4 вбачається, що вона підтримує позбавлення її батька батьківських прав, однак причину пояснити не змогла.
В діях відповідача Орган опіки та піклування не вбачає злісного ухилення від батьківських обов`язків.
ОСОБА_2 заперечує проти позову, а отже це свідчить про його небайдужість та зацікавленість у долі дитини. Вважає, що позбавлення батьківських прав це радикальна міра, на яку відповідач на сьогоднішній день не заслуговує.
Також суд зазначає, що тривалі неприязні відносини між сторонами не можуть слугувати причиною позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Самі по собі непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 320/5094/19 у постанові від 06 жовтня 2021 року.
Суд вважає встановленим, що неможливість або істотна обмеженість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема, існуванням між матір`ю дитини, з якою вона проживає та батьком дитини неприязних стосунків, проживанням сторін на даний час у різних країнах, а отже, доходить висновку про недоведеність позивачем умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання його батьківських обов`язків та, що позбавлення батьківських прав в даному випадку є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Позивачем не доведено систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки.
При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.
У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам стосовно їхньої дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною є крайнім заходом, а вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
На думку суду, твердження позивачки, що відповідач не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям та здоров`ям не може бути достатнім вагомим доказом для застосування крайнього заходу впливу на відповідача, який заперечує щодо позбавлення батьківських прав, мотивуючи обов`язком зміни своєї поведінки.
Отже, відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, позивачка не надала суду безсумнівних, належних і допустимих доказів, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання дочки, а всі доводи позову зводяться лише до того, що ОСОБА_2 не приймає достатньої участі у вихованні та утриманні дитини, що не може бути безумовною підставою для задоволення позову.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Враховуючи фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із обов`язками батьків, докази, які надали сторони, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України), суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Згідно з абз. 2 п. 18 постанови від 30 березня 2007 року № 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки питання щодо судових витрат не ставилось, то суд покладає їх на сторони, в межах ними понесеними.
Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 141, 206, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення по виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судові витрати покласти на сторони в межах понесених ними сум.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:/підпис/
Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1834/25
Заочне рішення набрало законної сили « » року.
Суддя: Н. З. Коломієць
Копію заочного рішення видано « » р.