Справа № 348/1834/25
Провадження № 22-ц/4808/1628/25
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яковишина Володимира Юрійовича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 року, ухвалене суддею Васильківським В.В. в м. Коломия, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.06.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8011047 (далі також Кредитний договір). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповідача), що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що зазначений у п. 10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно з п.п. 2.4. п. 2 Кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору. Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі «Правила») (п.п. 9.8 Кредитного договору), які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови Кредитного Договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується зобов?язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов?язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

22.01.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНО ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 22012025/1 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов?язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з п. 1.2 Договору факторингу Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 22.01.2025 до Договору факторингу №22012025/1 від 22.01.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29988 грн., з яких: 9800 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15288 грн. - сума заборгованості за відсотками; 4900 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов?язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «€АПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. 3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22.01.2025 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ « ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 8011047 в розмірі 29988 грн., з яких: 9800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15288 грн. - сума заборгованості за процентами; 4900 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8011407 від 21.06.2024 року в розмірі 29 988 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 8011407 від 21.06.2024 року у розмірі 29988 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 3028 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Яковишин Володимир Юрійович подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, зазначає, що задовольняючи позов суд першої інстанції проігнорував, що на підтвердження своїх грошових вимог ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не надала жодних належних та допустимих доказів.

Стверджує, що на підтвердження заявлених вимог позивач не подав до суду будь-яких документів про те, що ТОВ "Авентус Україна" перерахувало кошти на користь ОСОБА_1 за укладеним договором про надання споживчого кредиту, як і не надало доказів про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять виписки з рахунку ОСОБА_1 , з яких можна було б встановити факт належності йому певного платіжного засобу, користування ним банківською карткою, банківським рахунком та наявність у нього заборгованості. ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» також не надало суду відповідний касовий документ, який відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Більше того, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не надало до суду виписку з рахунка ТОВ «Авентус Україна" для підтвердження списання кредиту з рахунку товариства та перерахування їх на рахунок ОСОБА_1 . Натомість, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" подало до суду розрахунок. Проте, такого розрахунку недостатньо для висновку про те, що ОСОБА_1 отримав кошти і порушив обов`язок щодо їх повернення. Цей розрахунок заборгованості односторонній документ, сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України, оскільки не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, на який мали б надсилатись кошти і яким мав би користуватись ОСОБА_1 . Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №759/10277/20. Більше того, сума в розрахунку обраховувалась відповідно до умов договору і відповідно до денної процентної ставки 1,5%, що суперечить імперативним приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Це вкотре підтверджує не тільки, що сам по собі розрахунок не підтверджує заборгованість, а й те, що цей розрахунок ще і є хибним.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову відмовити.

Позиція інших учасників справи

Позивач ТОВ «ФК«ЄАПБ» подав відзив, оскільки вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними.

Зокрема, зазначає, що кредитний договір в судовому порядку не був розірваний, не визнаний недійсним, тому в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.

Апелянтом не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів, розміру заборгованості, зазначеного в наданих позивачем розрахунках, які узгоджується зі змістом договорів, а отже, є належними доказами наявності заборгованості за кредитом. У вищезазначених договорах передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства. У договорах вказана сума кредиту, строк надання кредиту, процентна ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, право дострокового виконання зобов`язань за договором та його умови. Апелянт був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Вказує, що відповідач не надав первісному кредитору жодних доказів на підтвердження того факту, що у нього є право на пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Для припинення нарахування штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом відповідач зобов`язаний був звернутись до відділення відповідної фінансової установи, надати відповідні підтверджуючі документи для призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом і як наслідок отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом. Отже, нарахування відповідачу процентів здійснювалось з тих підстав, що відповідач не повідомив Первісних кредиторів у відповідності до чинного законодавства про те, що він є військовослужбовцем та, що на нього поширюються норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін;

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.06.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8011047 (а.с. 6-14), що підтверджується копією Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором позики про споживчий кредит (а.с. 15), та копією Паспорту споживчого кредиту (а.с. 16-17). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповідача), що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до копії листа № 20250123-2.1 від 23.01.2025 року між Товариством «ПЕЙТЕК» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №190122-1 від 19.01.2022 року (втратив чинність 04.07.2024 року) та Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №04072024-3 від 04.07.2024 року(чинний з 04.07.2024 року). Відповідно до зазначених Договорів було успішно перераховано кошти на користь фізичної особи отримувача) від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»: 21.06.2024 на суму 9 800 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 2f5c17с9-88f6-61-9е90-0aaee7ea7934, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 47685554, Session ID - 5, сайт торгівця - https://creditplus.ua, код авторизації - 036961, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 18).

Отже, згідно з Кредитним договором відповідачу надано кредит у розмірі 9800 грн (п.1.3. Кредитного договору), на строк 360 днів (п.1.4.), стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день (п.1.5.1.), знижена процентна ставка становить 1,425% (п.1.5.2.), яка застосовується відповідно до умов п.1.5.2. Кредитного договору. Порядок та розміри нарахування пені та штрафів за порушення споживачем умов Кредитного договору передбачено пунктом 6.4 Кредитного договору.

Згідно з копією Договору факторингу № 22012025/1 від 22.01.2025 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНО ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 19-24).

Згідно витягу з реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором, за яким: загальна сума заборгованості становить 29 988 грн., яка складається з: 9800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 288 грн. - сума заборгованості за процентами; 4 900 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами

Відповідно до розрахунку заборгованості, внаслідок невиконання відповідачем обов`язків, передбачених Кредитним договором № 8011047 від 21.06.2024 року, загальна сума заборгованості становить 29 988 грн., яка складається з: 9800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 288 грн. - сума заборгованості за процентами; 4900 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 27-31).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено факт укладення Кредитного договору, такого факту відповідач не заперечує, однак стверджує, що на підтвердження заявлених вимог позивач не подав до суду будь-яких документів про те, що ТОВ "Авентус Україна" перерахувало кошти на користь ОСОБА_1 за укладеним договором про надання споживчого кредиту, як і не надало доказів про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять виписки з рахунку ОСОБА_1 , з яких можна було б встановити факт належності йому певного платіжного засобу, користування ним банківською карткою, банківським рахунком та наявність у нього заборгованості.

Однак вказані обставини позивачем доведено і відповідачем такі не спростовані.

Крім того, у відповідь на ухвалу суду апеляційної інстанції про витребування доказів АТ «ПриватБанк» надало докази того, що на ім`я відповідача в банку було емітовано карту № НОМЕР_2 . Саме на вказану картку, що належить відповідачу, первісним кредитором у день укладення Кредитного договору 21.06.2024 року було перераховано кредитні кошти в розмірі у розмірі 9800 грн., що також підтверджується випискою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду апеляційної інстанції.

З огляду на це, доводи відповідача про неотримання кредитних коштів не заслуговують на увагу.

Водночас, слушними є доводи відповідача в апеляційній скарзі про нарахування процентів відповідно до денної відсоткової ставки 1,5%, що суперечить імперативним приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Так, відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За умовами Кредитного договору, укладеного 21.06.2024 року, встановлено, що на момент його укладення процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредитування, протягом 360 днів.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.

Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір №8011047 укладений 21.06.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дія пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, пункти 1.5.1. та 1.5.2. Кредитного договору №8011047 щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,50% (стандартна процентна ставка) та 1,425% (знижена процентна ставка) з урахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.

Отже, заборгованість відповідача за несплаченими процентами за Кредитним договором №8011047, укладеним 21.06.2024 року, становить 11760 грн (9800 грн * 1% *120 днів).

Щодо нарахованої нестойки (штрафів, пені) в розмірі 4900 грн слід застосувати п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, оскільки кредитний договір укладений 21.06.2024 року, тобто у період дії воєнного стану в Україні, такі нарахування неустойки не міг проводити кредитор позичальнику.

У вказаній частині колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції слушними.

В іншій частині позовні вимоги є обгрунтованими та не спростовані відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що справу розглянуто виключено в межах доводів апеляційної скарги. Додаткові пояснення, подані представником відповідача, судом апеляційної інстанції до уваги не бралися, оскільки у них зазначено нові доводи щодо перегляду оскаржуваного рішення, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та не зазначені в апеляційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 8011407 від 21.06.2024 року в розмірі 21560 грн, яка складається з: 9800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11760 грн. - сума заборгованості за процентами.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, який було стягнуто з відповідача оскаржуваним рішення суду, а за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3633,60 грн.

Позовні вимоги судом апеляційної інстанції задоволено на 0,72 (72%) (21560 грн/29988 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частково судовий збір, сплачений за подання позову, в розмірі 2180,16 грн (3028 грн*0,72).

Апеляційну скаргу задоволено частково на 0,28 (28%), тому з позивача в користь відповідача підлягає стягненню 1017,41 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги (3633,60 грн*0,28).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним застосувати цю норму процесуального права, зобов`язавши відповідача сплатити позивачу 1162,75 грн судового збору (2180,16 грн 1017,41 грн)

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, проте у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яковишина Володимира Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, 01032) заборгованість за кредитним договором №8011407 від 21.06.2024 року в розмірі 21560 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 1162,75 грн, а всього 22722 (двадцять дві тисячі сімсот двадцять дві) гривні 75 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков