Справа № 2-3390/2006
Номер провадження 2-зз/489/22/25
УХВАЛА

25 грудня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Рум`янцевої Н. О.,

із секретарем судового засідання Горецькою П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

встановив.

ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Щукіну Н.О., звернувся до суду з заявою, яким просив скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 08.11.2006 у справі № 2-3390/2006. Зазначає, що в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 08.11.2006 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Рішенням суду від 20.12.2006, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2007, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2006 залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили, зазначене є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Сторони у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Суд ухвалив, провести розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що в червні 2006 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , 1991 року народження, про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08.11.20226, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , заборонивши проводити з нею угоди всі види угод про її відчуженню, у тому числі купівлі продажу, міни, дарування і т.і.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2006, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання втративши право користування жилим приміщенням, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2007, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2006, залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 22.02.2007.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача зазначає, що оскільки вказана справа розглянута шляхом ухвалення судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, та яке набрало законної сили, зазначене є підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Норми права та мотиви їх застосування.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову, суд враховує, що позов, в межах якого вживались заходи забезпечення, було розглянуто по суті, рішення суду набрало законної сили, а отже необхідність у застосуванні заходу забезпечення позову відпала.

За вказаних обставин, проаналізувавши клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вивчивши матеріали відновленої цивільної справи, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2006 у справі № 2-3390/2006 у вигляді накладення арешту, підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 158 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «25» грудня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева