Справа № 304/1349/13-ц Провадження № 4-с/304/1/2025
У Х В А Л А

17 грудня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ганька І.І.,

за участі секретаря судового засідання Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката Андрейчука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича у виконавчому провадженні № 51069103,

У С Т А Н О В И В:

адвокат Андрейчук О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича щодо відмови у знятті арешту накладеного на майно боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 51069103, а також зняти арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 у межах вказаного виконавчого провадження. Скаргу мотивує тим, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 51069103 з примусового виконання виконавчого листа № 304/1349/13-ц, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року у сумі 474 677 грн 49 коп та судових витрат в сумі 3 441 грн 00 коп як сплачений судовий збір. У липні 2019 року стягувачем (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було подано до відділу ДВС у м. Ужгороді заяви про повернення без виконання виконавчого листа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», отримане відділом ДВС 01 серпня 2019 року. 02 квітня 2025 року позивач через свого представника звернулася до відповідача із заявою про зняття арешту згідно ВП № 51069103, однак у відповідь головним державним виконавцем відділу ДВС у м. Ужгороді В.Романом зазначено, що «12.05.2017 року державним виконавцем керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 51069103 про повернення виконавчого документа стягувачеві, яку у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» супровідним листом разом з виконавчим документом надіслано стягувачеві. Повторно вищевказаний виконавчий документ, на виконання до відділу стягувачем не пред`являвся. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з рухомого майна, коштів ОСОБА_1 що накладені в межах ВП № 51069103». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 30 липня 2019 року дата подання заяви стягувача про повернення виконавчого листа), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Згідно ч. 3 цієї ж статті, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті, арешт з майна знімається. Отже, з моменту пред`явлення до виконання виконавчого листа № 304/1349/13 від 19 вересня 2024 року, виданого Перечинським районним судом Закарпатської області минуло більше 9 років. Станом на дату подання заяви згідно інформації з АСВП ВП № 51069103 завершено, однак арешт з майна не знято. Також зазначає, що у заявника відсутній доступ до матеріалів ВП №51069103, оскільки такі є зашифрованими (нечитабельними). Відтак ним було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами даного виконавчого провадження, однак станом на момент підготовки даної скарги можливості для ознайомлення ДВС не надано. Також згідно повідомлення № 81-27-5/1803 від 10 липня 2019 року АТ «Райффайзен Банк» зазначив, що «між ОСОБА_3 ) та Банком було укладено Договір поруки №014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року, згідно якого Поручитель на добросовісних засадах бере на себе перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням Боржника ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору №014/4080/82/31560 від 16 червня 2007 року». Згідно повідомлення № 114-39/11-33791 від 10 липня 2019 року АТ «Райффайзен Банк» зазначив, що «10 липня 2019 року всі права вимоги Банку до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 014/4080/82/31560 від 26 червня 2007 року та договором № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2017 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) були відступлені АТ «ОКСІ БАНК», а також договір поруки № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк» (правонаступником якого є первісний кредитор) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). З огляду на вищевикладене просить скаргу задовольнити.

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2025 року прийнято до розгляду скаргу адвоката Андрейчука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича у виконавчому провадженні №51069103. Крім цього, витребувано у Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 51069103.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Андрейчук О.М. не з`явилися, однак останній подав заяву про проведення розгляду скарги без їх участі, вимоги, викладені в скарзі на дії державного виконавця просить задовольнити у повному обсязі.

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман В.Я. у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги, проте його неявка не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

У судове засідання представник АТ «Райффайзен Банк» як стягувача Салтиков С.С. не з`явився, в електронній формі через систему «Електронний суд» подав заяву про проведення розгляду справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 57 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Як зазначено у повідомленні Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 44469 від 29 квітня 2025 року, наданому у відповідь на запит адвоката Андрейчука О.М. про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, коштів ОСОБА_1 , що накладені в межах ВП № 51069103, на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження ВП № 51069103, з примусового виконання виконавчого листа № 304/1349/13, виданого 19 вересня 2014 року Ужгородським міськрайонним судом, про: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 474 677,49 грн та судові витрати в сумі 3 441 грн.

Дванадцятого травня 2017 року державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 51069103 про повернення виконавчого документа стягувачеві, яку у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» супровідним листом разом з виконавчим документом надіслано стягувачеві.

Повторно вищевказаний виконавчий документ на виконання до відділу стягувачем не пред`являвся.

Одночасно у вказаному повідомленні зазначено, що підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, коштів ОСОБА_1 , що накладені в межах ВП № 51069103, відсутні.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 1, 2 ст. 40) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Згідно повідомлення АТ «Райффайзен Банк» № 114-39/1-33791 від 10 липня 2019 року, 10 липня 2019 року всі права вимоги Банк до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за Кредитним договором № 014/4080/82/31560 від 16 лютого 2007 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) та Кредитним договором №014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього)були відступлені Акціонерному товариству «ОКСІ БАНК». Також, Банком були відступлені та перешли до Нового кредитора права, зокрема, за Договором поруки №014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року (разом з додатками, а також додатковими угодами/договорами до нього), що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Підстава Договір відступлення права вимоги від 10 липня 2019 року та Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 10 липня 2019 року, укладені між Банком та Новим кредитором.

Як вбачається з Довідки про відсутність заборгованості № 24-10/25, наданої ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» 06 жовтня 2025 року, станом на 10 липня 2019 року заборгованість перед ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП», , правонаступник за Кредитними договорами № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року, що був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та між ОСОБА_2 відсутня у зв`язку з відступленням прав вимог боргу. З вищезазначеного Товариство не має будь-яких претензій фінансового (майнового) характеру до кредитним зобов`язань ОСОБА_2 за № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року.

Десятого липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (Кредитор) та ОСОБА_4 (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги №10-07/19/3, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як сторону кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором, Новий кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. В Дату відступлення Прав вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий кредитор таким, що набув Права вимоги до Боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони кредитора за Кредитним договором.

При цьому за цим договором, Боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який є позичальником за Кредитним договором, права вимоги за яким відступаються Новому кредитору. Кредитні договори означає наступні договори разом: Кредитний договір № 014/4080/82/31560 від 16 лютого 2007 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 та Кредитний договір № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року (разом з додатками, а також додатковими угодами/договорами до нього), що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 . Договори забезпечення означає договори, укладені з метою забезпечення виконання зобов`язань Боржника за Кредитними договорами, а саме: Договір іпотеки (№014/4080/74/33178) від 16 червня 2007 року (разом з додатками, а також додатковими угодами/договорами до нього), укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як Іпотекодавцем, та посвідчений 16 червня 2007 року приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Коночук В.Ю., за реєстровим номером 861; Договір поруки № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року (разом з додатками, а також додатковими угодами/договорами до нього), що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); Договір поруки № 1 від 16 лютого 2007 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), разом з додатками, а також додатковими угодами/договорами до нього); Договір поруки № 2 від 16 лютого 2007 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ), разом з додатками, а також додатковими угодами/договорами до нього). Поручителі означає наступних осіб разом: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Одночасно матеріали справи містять відповідь ОСОБА_4 від 15 жовтня 2025 року на запит адвоката Андрейчука О.М., у якій він повідомляє про відсутність у нього будь-яких претензій (фінансових, май нових) до ОСОБА_1 щодо виконання нею як поручителем зобов`язань по кредитному договору № 014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року, укладеному між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 . Також не заперечує щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , зокрема у межах виконавчого провадження № 51069103.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Встановлено, що після повернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконавчого документа особа, яка придбала право вимоги, а саме ОСОБА_4 , підтвердила відсутність будь-яких претензій (фінансових, майнових) до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/4080/74/33178 від 16 червня 2007 року (поза межами виконавчого провадження №51069103, яке є завершеним) та не заперечувала проти зняття арешту із майна боржника.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Також зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21) зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження №61-18160св19).

Таким чином, оскільки наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, свідчить про протиправну бездіяльність органу державної виконавчої служби та є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, відтак суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 19, 255, 258-261 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

скаргу адвоката Андрейчука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича у виконавчому провадженні № 51069103 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича щодо відмови у знятті арешту накладеного на майно боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 51069103 та скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 у межах цього виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий:Ганько І. І.