Справа №949/1537/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2025 року м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко О.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 46 532,21 грн. Одночасно просить стягнути з відповідачки судові витрати з оплати судового збору та на професійну правничу допомогу.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитними договорами виконав належним чином та в повному обсязі, що підтверджується фактом перерахування відповідачці кредитних коштів у передбаченому договорами розмірі.
У подальшому, на підставі договору факторингу № 24/03/23 від 24 березня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (надалі позивач) набув статусу нового кредитора та, відповідно, права грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними зобов`язаннями у повному обсязі.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з відповідачки на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 46 532,21 грн., а також судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом даної справи.
У позовній заяві представник позивача просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка, будучи двічі належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про її виклик (а.с. 69,71), у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зазначені документи містять відомості про дату здійснення відповідної фінансової операції, суму перерахованих коштів, призначення платежу, а також реквізити сторін, що у своїй сукупності підтверджує факт фактичного надання відповідачці кредитних коштів та належне виконання первісним кредитором свого основного зобов`язання за кредитним договором.
Суд звертає увагу, що наведені платіжні та облікові документи відображають рух грошових коштів у межах спірних кредитних правовідносин та є первинними документами фінансового обліку, які відповідно до вимог законодавства підтверджують реальність здійснення відповідної банківської операції.
Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували факт перерахування кредитних коштів, зокрема доказів відсутності зарахування коштів на її рахунок або помилковості здійсненої фінансової операції. Також відповідачка не надала доказів повернення отриманих кредитних коштів у повному обсязі або відсутності грошового зобов`язання.
Оцінюючи зазначені докази у їх сукупності та взаємному зв`язку з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а факт перерахування відповідачці кредитних коштів є доведеним та документально підтвердженим.
Судом також досліджено заяву-анкету позичальника, з якої вбачається, що відповідачка особисто звернулася до первісного кредитора з метою отримання кредитних коштів, надала свої персональні дані, підтвердила волевиявлення на укладення кредитного договору та надала згоду з умовами кредитування, у тому числі щодо суми кредиту, строку його повернення, порядку та строків здійснення платежів, розміру процентної ставки та інших істотних умов кредитного договору.
Крім того, у матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який відповідно до вимог чинного законодавства містить інформацію про загальну вартість кредиту для споживача, розмір та тип процентної ставки, порядок її нарахування, наявність та розмір платежів, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, а також інші істотні умови кредитування. Зазначений документ свідчить про те, що до моменту укладення кредитного договору відповідачці була доведена у зрозумілій формі повна та вичерпна інформація щодо фінансових умов кредиту, що підтверджує її обізнаність з умовами кредитування та усвідомлену згоду з такими умовами.
Таким чином, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних у матеріалах справи письмових доказів у їх сукупності судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачкою виникли кредитні правовідносини, за якими відповідачка підтвердила отримання інформації про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, розмір процентної ставки, строки та порядок виконання грошових зобов`язань, а також погодилася на укладення кредитного договору саме такого змісту. Оцінюючи зазначені докази у їх взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про реальність надання відповідачці кредитних коштів та належне виконання первісним кредитором своїх договірних зобов`язань.
Разом із тим матеріалами справи встановлено, що відповідачка належним чином умови кредитних договорів не виконала, у зв`язку з чим допустила порушення строків виконання грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору та заяви-анкети про надання банківських послуг.
Зазначений розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, звітами-рахунками та обліковими документами банку, наявними в матеріалах справи, та відповідачкою не спростований; доказів повного або часткового погашення заборгованості суду не надано.
Зазначений розмір заборгованості підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема кредитним договором, заявою-анкетою, паспортом споживчого кредиту, розрахунками заборгованості, звітами-рахунками, а також документами щодо виконання банком своїх зобов`язань з надання кредитних коштів, і відповідачкою не спростований, доказів повного або часткового погашення заборгованості у вказаному розмірі суду не подано.
Суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості містить деталізацію кожної складової боргу, дозволяє встановити джерело виникнення заборгованості, її розмір та період нарахування, а тому є зрозумілим, логічним та таким, що піддається перевірці.
Відповідачка поданий позивачем розрахунок заборгованості не спростувала, належних і допустимих доказів повного або часткового виконання зобов`язань за кредитними договорами, зокрема доказів погашення основної суми боргу чи сплати процентів у заявленому розмірі, суду не надала.
За відсутності доказів, які б свідчили про неправильність здійсненого розрахунку або про інший розмір заборгованості, суд не встановив підстав для сумніву у достовірності та обґрунтованості заявленої до стягнення суми боргу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість у загальному розмірі 46 532,21 грн. є доведеною, документально підтвердженою та такою, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі.
Суд враховує, що відповідно до умов кредитних договорів та положень цивільного законодавства України, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань позичальник несе відповідальність за таке порушення, а кредитор має право вимагати повернення заборгованості у судовому порядку.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим за нею обліковується прострочена заборгованість у заявленому позивачем розмірі.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, так і майбутня грошова вимога, що виникне в подальшому.
Зазначений договір факторингу укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідає вимогам чинного законодавства України, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.
Судом досліджено реєстр боржників, що є невід`ємною частиною договору факторингу, з якого вбачається, що право грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними зобов`язаннями було включене до предмета договору факторингу та передане позивачу у повному обсязі.
Оцінивши договір факторингу, реєстр боржників та інші письмові докази у їх сукупності, з урахуванням положень статей 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, суд дійшов висновку, що право грошової вимоги за спірними кредитними зобов`язаннями було відступлено позивачу належним чином, у зв`язку з чим ТОВ «Брайт Інвестмент» правомірно набуло статусу кредитора у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідачки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є належним суб`єктом права вимоги у даній справі, а відступлення права грошової вимоги відповідає вимогам чинного законодавства України.
Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконала, у передбачений договорами строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість. За наведених обставин між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
На підставі ст.81, ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст.76, ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи у їх сукупності.
Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням спірних кредитних договорів, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також іншими нормативно-правовими актами у сфері фінансових правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.
Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у документах та підписаний сторонами.
За змістом ст.626, ст.628 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а його зміст становлять погоджені сторонами умови та обов`язкові умови, визначені законом.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору та інші умови, щодо яких має бути досягнуто згоди сторін. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми (ч.2 ст.639 ЦК України).
Відповідно до ст.526, ст.629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається (ст.525 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, передбачені договором (ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, а недодержання письмової форми тягне його нікчемність.
У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачка належних і допустимих доказів на спростування факту укладення кредитних договорів, отримання кредитних коштів та розміру заборгованості суду не надала.
Презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, відповідачкою не спростована, кредитні договори є чинними та недійсними у судовому порядку не визнавалися.
З урахуванням установлених у справі обставин та відсутності належних і допустимих доказів виконання відповідачкою умов кредитних договорів, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим за нею обліковується прострочена заборгованість.
Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 133, 137 та 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами з урахуванням їх зв`язку з розглядом справи, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад і розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі та мають бути підтверджені належними і допустимими доказами. Аналогічний підхід щодо необхідності врахування критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України».
Як вбачається з матеріалів справи, 01 травня 2023 року між Адвокатським бюро «Юлі Чміля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір про надання правничої допомоги № 01/05-23, відповідно до умов якого адвокатське бюро зобов`язалося надавати клієнту правничу допомогу, у тому числі шляхом підготовки процесуальних документів та представництва інтересів у суді.
На підтвердження обсягу та вартості наданих послуг до матеріалів справи долучено додаток до договору із погодженими тарифами, детальний опис наданих послуг, а також Акт про надання правничої допомоги від 22 липня 2025 року, згідно з яким загальна вартість наданої правничої допомоги становить 8 500,00 грн.
Крім того, матеріали справи містять свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката, що підтверджує повноваження адвоката на представництво інтересів позивача у даній справі.
З урахуванням обсягу правничої допомоги, наданої у межах цього судового провадження, характеру виконаних адвокатом робіт, складності спору та принципу співмірності судових витрат суд дійшов висновку про обґрунтованість часткового задоволення вимоги щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідачки витрат у розмірі 3 000,00 грн.
Крім того, позивачем були понесені також витрати зі сплату судового збору у розмірі 2422,00 грн. за подання позовної заяви.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вищенаведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу, а також 2422,40 грн. судового збору.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 15, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 13, 81, 133, 141, 247, 258259, 263265, 273, 280284, 287289, 354355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість у загальному розмірі 46 532,21 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот тридцять дві гривні 21 копійка), з яких:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідачки. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи, згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 26 листопада 2013 року Дубровицьким РС УДМС України в Рівненській області.
Суддя: підпис.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.