_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4891/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2025 року представник позивача звернулася до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним шлюб, укладений 08.08.2013 року між ОСОБА_1 , РНКПП НОМЕР_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , який змінив ІНФОРМАЦІЯ_1 ім`я на ОСОБА_5 (РНКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1200, з підстав його фіктивності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08.08.2013 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Стверджує, що за час шлюбу позивач та відповідач не вступали в характерні для шлюбу відносини, не підтримували шлюбних стосунків, жодного дня разом не прожили, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету. Зазначає, що після реєстрації шлюбу, відповідач повідомив позивачці, що він при укладенні шлюбу не мав наміру створити сім`ю, а зареєстрував шлюб виключно з метою отримання легальних підстав знаходження в Україні, тобто з корисливих міркувань реєстрація шлюбу задля отримання дозволу на тимчасове проживання, а в подальшому постійного проживання в Україні на підставі шлюбу з громадянкою України. Незважаючи на реєстрацію шлюбу відповідач жодного дня не проживав із позивачкою та вони не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків. За таких обставин, позивач вищезазначений шлюб вважає недійсним з підстав його фіктивності, оскільки відповідач уклав з нею шлюб без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя, а сама позивач фактично мешкала однією родиною з іншою особою.

Ухвалою судді від 29.07.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання у приміщенні Київського районного суду м. Одеси (м. Одеса, вул. Варненська 3,б, каб. 215 ) на 01.10.2025 року о 11 год. 30 хв.

01.10.2025 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до канцелярії суду звернулася з заявою, в якій просила провести підготовче судове засідання без участі позивача та представника, закрити підготовче провадження по цивільній справі та призначити справу до розгляду по суті у судове засідання.

Ухвалою суду від 01.10.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним; призначено справу до розгляду по суті у судове засідання.

24.12.2025 року засобами поштового зв`язку від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він повідомив, що мав щирий та реальний намір створити сім`ю з ОСОБА_1 , однак, жодного дня з позивачем під одним дахом не проживав.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином; 24.12.2025 року засобами поштового зв`язку від відповідача надійшла заява, в якій він просив суд розглянути справу без його участі та винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1200, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу Серії НОМЕР_3 від 08.08.2013 року.

24.01.2020 року відповідач ОСОБА_4 змінив ім`я на ОСОБА_5 , про що було складено актовий запис № 10 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і отримав свідоцтво про зміну імені Серії НОМЕР_4 від 24.01.2020.

Шлюб між сторонами було розірвано 26.01.2021 року, про що зроблено актовий запис № 23 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 8 від 04.06.2025 року.

06.06.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до органів РАЦСу із заявою про анулювання актового запису цивільного стану між сторонами, що підтверджується копією заяви за вхідним № 2588/24.25-21, із посиланням на те, що відповідач не мав намір фактично створювати сім`ю, а йому потрібна була реєстрація.

Згідно Довідки про склад сім`ї та проживання від 04.06.2025 року № 888, що позивач з 1999 року була зареєстрована по АДРЕСА_3 , разом із батьком та матір`ю, а потім і зі своєю донькою.

Згідно Довідки № 263 від 05.06.2025 року, донька позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2018 році закінчила 9 класів у «Гімназії І, ІІ № 3» смт. Ширяєве Одеської області Ширяївської селищної ради Одеської області на денній формі навчання.

Згідно Виписок із медичної карти за 2011, 2015, 2016, 2017, 2019 роки, фактичне місце мешкання позивача зазначено: АДРЕСА_4 .

Відповідно до Акту про встановлення факту проживання від 05.10.2021 року, засвідченого Головою ОСББ Бобровніковим Олександром Олександровичем, з підписами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зазначано, що з 30.08.2010 року позивач мешкала однією сім`єю з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі АДРЕСА_5 .

Матеріали справи містять докази, що позивач у 2016 році стала абонентом Телекомунікаційної компанії «Тенет» і отримувала разом із власницею квартири по АДРЕСА_4 послуги з поставки інтернету, за які щомісячно сплачувала кошти.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач здійсювала оплати, пов`язані з її похованням та звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_11 .

З відповіді приватного нотаріуса Пучкової І.А. від 24.01.2018 року № 15/02-14 вбачається, що нотаріусом відкрита спадкова справа. Оскільки позивач та ОСОБА_11 не мають родинних зв`язків, нотаріус надала роз`яснення щодо необхідності звернутися з позовом до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю.

20.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з вересня 2012 року по вересень 2017 року; встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно із ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст. ст. 22, 24 - 26 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

За приписами ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України).

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Для визнання шлюбу недійсним на тій підставі, що шлюб є фіктивним (якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) необхідно встановити докази, які б свідчили про наявність чи відсутність бажання створити сім`ю, спільне проживання подружжя, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення спільного господарства подружжям та інше. Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися, як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу «випадає» намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства.

«Намір створення сім`ї» - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) небажання народжувати спільних дітей чи їх відсутність; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації (ст. 44 СК України). Недійсний шлюб (ст. 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України (ч. 1 ст. 45 СК України).

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Крім цього, як вбачається із позиції, що міститься у ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-5691св13, причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Задовольняючи позов, суд бере до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив свідчення позивача щодо того, що жодного дня вони не проживалаи як подружжя, спільного господарства сторони не вели.

Крім того, опитана у судовому засіданні донька позивачки ОСОБА_7 підтвердила, що ніколи не бачила відповідача, разом вони не проживали, про укладений шлюб її матері з Аппас Роландом не знала та дізналася лише після його розірвання.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Із огляду на встановлені обставини справи та зібрані докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт фіктивності шлюбу, оскільки шлюб укладався без мети реально створити сім`ю, і до, і після реєстрації шлюбу подружжя не проживали разом, не мало спільних прав та обов`язків, не вели спільного господарства та бюджету, не мали спільних дітей.

Ураховуючи викладене, суд вбачає законні підстав для визнання шлюбу недійсним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 51, 129 Конституції, ст. ст. 3, 21, 22, 24-26, 34, 36, 38-42, 44, 45 СК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 83, 84, 102, 105, 128, 130, 131, 158, 187, 211, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, задовольнити.

Визнати недійсним шлюб, укладений 08.08.2013 року між ОСОБА_1 , РНКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , який змінив ІНФОРМАЦІЯ_1 ім`я на ОСОБА_5 (РНКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1200, з підстав його фіктивності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко