ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8502/25 Справа № 176/1320/25 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Державного підприємства «Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року у цивільній справі номер 176/1320/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «СхідГЗК», за час роботи у яких отримав професійне захворювання.

13.04.2021 року позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. тривалий процес лікування, який позивач змушений проходити, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними.

Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 245000,00 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 180000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ДП «СхідГЗК», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року по справі №176/1320/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Стягнення моральної шкоди у розмірі 180000,00 грн є надмірним, оскільки відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення. Розмір моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості, є неадекватним і безпідставним.

Зі сторони відповідача було прийнято всі заходи, необхідні для максимального, зважаючи на специфіку роботи, забезпечення безпечних умов праці.

У щорічних висновках спеціалізованого лікувального закладу,при проходженні позивачем періодичного медичного огляду згідно з вимогами законодавства, за результатами медичного обстеження зазначалось, що позивач годний працювати за відповідними професіями без обмежень. Тобто, перешкод у продовженні праці позивача за відповідними професіями лікувальним закладом не виявлено, що в свою чергу виключало можливість відсторонення працівника від роботи, і як наслідок відсутність порушень з боку відповідача.

Своєчасне виявлення на ранніх стадіях ознак хронічних захворювань при проведенні якісного періодичного медичного огляду зі сторони лікувальних закладів надало б можливість своєчасно відсторонити позивача від роботи в таких умовах, запобігти виникненню професійного захворювання. Оскільки, відповідно до виписки з амбулаторної карти протягом тривалого часу позивач хворів на вказані вище захворювання в тому числі і захворювання дихальних шляхів, які у подальшому переросли у хронічні.

З боку лікувальних закладів на адресу відповідача не було надано жодного висновку про заборону або обмеження у праці в шкідливих та важких умовах, позивач жодного дня не працював в заборонених умовах.

Позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральної шкоди саме відповідачем, зокрема не підтверджено факту порушення його прав, завдання моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, не встановлено причинного зв`язку між протиправним діянням та виною в його заподіянні.

Позивач був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № 1, за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, мав право на пільгову пенсію. Також, всі працівники відповідача, в тому числі і позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 21.08.2008 року за № 184.

На думку ДП «СхідГЗК» внаслідок професійного захворювання позивачу встановлено третю групу інвалідності і через встановлення 60 % втрати працездатності його не позбавлено можливості працювати, а лише зазначено умови і характер протипоказань в праці, що саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не може вплинути на подальшу його працю і потягнути за собою такі наслідки, як моральна шкода

Враховуючи відсутність встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача.

Позивачем не наведено та не зазначено необхідний головний чинник завдання шкоди - вина самого відповідача, оскільки відсутність хоча б одного із елементів шкоди, вказаних у зазначених нормах, кваліфікується як відсутність моральної шкоди як такої.

До позовної заяви не додано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності вини відповідача в її заподіяні та фактів порушення відповідачем законних прав позивача.

Протиправних дій, які би спричинили шкоду здоров`ю позивачу з боку посадових осіб підприємства, не вчинялось, що підтверджується висновками комісії з розслідування професійного захворювання, в яких не встановлено винних осіб у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Тому, причинний зв`язок між протиправною дією та шкодою взагалі відсутній.

Позивач у позовній заяві взагалі не зазначив, якими неправомірними діями чи бездіяльністю йому заподіяно шкоду і як наслідок отримання професійного захворювання, та не надав жодного доказу наявності такого факту.

Позивач в порушення вищевказаних вимог визначив розмір відшкодування без наведення обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди, тож залишається незрозумілим, з чого він виходив, оцінюючи моральні страждання саме в такій сумі.

Позивач добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів і відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про охорону праці» був попереджений і обізнаний про наявність шкідливих і небезпечних факторів на виробництві.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій О.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року у справі №176/1320/25 без змін, та апеляційну скаргу - без задоволення.

У виникненні в позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, так як згідно з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 квітня 2021 року, відповідачем як роботодавцем було допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, при цьому добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 81, 82).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК0 України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 тривалий час працював в шкідливих підземних умовах праці на різних посадах у різних структурних підрозділах в ДП «СхідГЗК» (а.с. 12-14).

06 квітня 2021 року затверджено Акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

З довідки обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №012486 від 13 квітня 2021 року вбачається, що позивачу первинно встановлено втрату працездатності у 60% та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 18).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в розмірі 180000,00 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час працював в шкідливих підземних умовах праці на різних посадах у різних структурних підрозділах в ДП «СхідГЗК».

З довідки обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №012486 від 13 квітня 2021 року вбачається, що позивачу первинно встановлено втрату працездатності у 60% та третю групу інвалідності безстроково.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, з яким погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, в сумі 180000,00 грн і вважає довід апеляційної скарги з цього питання безпідставним.

Разом з тим, оскільки в апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування судового рішення в цілому, тому апеляційний суд вважає необхідним перевірити законність ухваленого рішення в частині висновку утримання/неутримання з суми моральної шкоди податків та інших обов`язкових платежів.

З цього питання апеляційний суд виходить з наступного.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (частина п`ята статті 265 ЦПК України).

Отже, цивільно-процесуальним законодавством на рівні імперативних норм врегульовано зміст резолютивної частини судового рішення.

Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц при зміні судових рішень в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я Великою Палатою Верховного Суду не вказано в резолютивній частині про необхідність утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15 вказано, що «доводи касаційної скарги про неврахування судом положень податкового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України».

Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року №235/3143/24.

Відтак, апеляційний суд вважає, що є помилковим вирішення судом першої інстанції у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення коштів без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, оскільки, як зазначене вище, податкові зобов`язання сторін судом не встановлюються, а визначені податковим законодавством України.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення лише в частині стягнення коштів без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, витрати відповідача ДП «СхідГЗК» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року викласти у такій редакції:

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання грошові кошти у розмірі 180000,00 (сто вісімдесят тисяч) гривень.

В іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: