БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/3200/25
Провадження № 6/497/71/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.25 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Мунтянової В.Р.,

без участі сторін,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Петрук Світлани Олександрівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог представник зазначила, що 09.12.2025 року Болградським районним судом Одеської області було видано судовий наказ № 497/3200/25 про примусове стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з 03.12.2025 року до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З вказаним документом боржник ознайомився 15 грудня 2025 шляхом отримання примірника в електронному вигляді в системі «Дія».

В п`ятнадцяти денний строк з дати ознайомлення із вказаним судовим рішенням, боржник подає заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги, які зазначені у судовому наказі, вважає такими, що не підтвердженні фактичними обставинами і доказами, оскільки і боржник і стягувач і їх спільна дитина проживають спільно на території Республіка Ірландія, відповідно до розділу 60(6) Закону про міжнародний захист 2015 року Директиви Ради ЄС 2001/55/EC та Імплементаційного рішення Ради (ЄС) 2022/382 від 4 березня 2022 р., ведуть спільне господарство та спільно утримують дитину.

У грудні 2023 року, родина виїхала за межі території України в зв`язку із військовою агресією з боку рф та постійними загрозами нищівних атак по території Одеської області.

З того часу, стягувач не відвідувала Україну. Дитина постійно проживає разом із батьками в Графстві Корк, Ірландія та відвідує навчальний заклад за місцем проживання. Вказане підтверджується наступними документальними доказами: дозволами на тимчасове проживання в Ірландії, виданими на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 20.12.2023 року та картками соціального захисту, виданими в ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , довідкою з навчального закладу. Родина спільно проживає за адресою 10 Emmet Square, Clonakilty, Co. Cork, P85 KV84 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується відповідними документальними доказами.

До цього родина спільно мешкала за адресою: АДРЕСА_2 ), що також підтверджується документами.

Стягувач та спільна дитина подружжя не проживає на території України з грудня 2023 року. Батько дитини проживає разом із ними та повністю утримує дитину та здійснює витрати на ведення спільного господарства, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

У грудні 2025 року ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_6 їздив на відпочинок, що підтверджується квитками на літак з Корку (Ірландія) до острову Тенерифе (Іспанія).

Факт звернення стягувачкою до суду став цілковитою несподіванкою для боржника та базується на неправдивих відомостях поданих суду.

Так само як і звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу між сторонами, справа прийнята до провадження Болградським районним судом Одеської області, справа № 497/3199/25. Рішення у справі наразі не винесено.

Однак, батько дитини не відмовляється нести витрати, пов`язані із утриманням дитини і ніколи цього не робив. Батько дитини добровільно виконує обов`язок із утримання дитини.

На підставі викладеного, відсутні підстави для задоволення заяви про примусове стягнення аліментів, а стягувачем навмисне перекручені обставини справи при зверненні до суду із заявою про стягнення аліментів.

22.12.2025 року вищевказана заява була зареєстрована та згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана до провадження судді Кодінцевої С.В.

Судове засідання призначено на 26.12.2025 року об 11:00 годині (а.с.42), про що повідомлено сторін по справі (а.с.43), та підтверджується довідками про доставку електронних листів (а.с.44).

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими, будь-яких заяв, клопотань не надсилали. У зв`язку з чим суд вважає можливим розглядати це питання за їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 497/3200/25, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.12.2025 року Болградським районним судом Одеської області було видано судовий наказ № 497/3200/25 про примусове стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з 03.12.2025 року до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1ст. 161ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 5статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах.

При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу №497/3200/25 таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 вказує на відсутність підстав для видачі судового наказу, так як вся сім`я: він заявник, дружина та син проживають в території Республіка Ірландія, відповідно до розділу 60(6) Закону про міжнародний захист 2015 року Директиви Ради ЄС 2001/55/EC та Імплементаційного рішення Ради (ЄС) 2022/382 від 4 березня 2022 р., ведуть спільне господарство та спільно утримують дитину.

До заяви заявником долучено копії документів, складених іноземною мовою, частина яких була перекладена ОСОБА_7 , перекладечем, втім переклади не засвідчені належним чином нотаріусом. Яякі саме документи було перекладені складно зрозуміти, оскільки переклади не долученя безпосередньо до того документу, який перекладався.

Серед цих документів, доказів того, що подружжя веде спільне господарство і спільно утримує дитину, суду не надано.

Банківські виписки на ім`я ОСОБА_8 не містять жодної інформації про наявність грошових коштів, їх руху, та витрати безпосередньо на утримання дитини.

З копія тимчасового захисту в Ірландії Дозвіл на перебування в Державі відповідно до розділу 60 Закону про Міжнародний захист 2015 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 вбачається, що дозвіл чинний до 04.03.2024 року (а.с.34-35).

Доказів продовження строку дії таких дозволів до заяви не долучено.

Слід зазначити, що на розгляді Болградського районного суду Одеської області наявна позовна заява ОСОБА_10 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (497/3199/25, провадження №2/497/1802/25).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У п.9 вказаної Постанови зазначається, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

За змістом статті 98, пункту 2 частини третьої статті 100, статті 103 ЦПК до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника. На такі документи поширюються вимоги статей 58 і 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів (пункт 5 зазначеної Постанови).

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, поданою ОСОБА_2 вбачається, що на підтвердження своїх вимог, нею долучено, зокрема, копію свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 від 11.12.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 , а довідку про склад сім`ї Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 08.12.2025 року за №179 видану на ім`я ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в якій значиться, що заявник має наступний склад сім`ї:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір,

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , брат,

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син

В графі примітка, відсутня будь-яка інформація про те, що хтось із даних осіб фактично не проживає за цією адресою. (а.с.15).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Тобто, твердження заявника ОСОБА_1 щодо відсутності обставин на підставі яких у ОСОБА_2 виникло право вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не знаходить свого підтвердження.

Відповідно до ст.173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що судовий наказ було видано не помилково, а за заявою заявника, матері дитини ОСОБА_2 про стягнення аліментів та на законних підставах, на сьогоднішній день боржником не надано суду доказів того, що його добровільно виконано, примирення між сторонами не відбулося, підстав для визнання виконавчого документу судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав на які посилається заявник немає, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини, який наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року), суд вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню - задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя _____________ С.В.Кодінцева