Провадження № 6/947/485/25
УХВАЛА

10.12.2025

Київський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2-1226/09 виданого Київським районним судом м.Одеси 07.09.2009 р. таким, що не підлягає виконанню та скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Заходами електронного суду з заявою про визнання виконавчого листа №2-1226/09 виданого Київським районним судом м.Одеси 07.09.2009 р. Про стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 579235,00 грн. таким, що не підлягає виконанню та скасування тимчасового обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України. Встановленого ухвалою Київського районноого суду м.Одеси від 14.07.2011 у справі №6-109/11. Діючи в інтересах ОСОБА_2 , як його представник до Київського районного суду м.Одеси звернувся адвокат Чернілевський Віталій Григорович. Заява мотивована тим, що 16.07.25 року ОСОБА_4 стало відомо про наявність тимчасового обмеження в праві виїзду закордон на підставі Ухвали Київського районного суду м.Одеси від 14.07.2011 у цивільній справі № 6-109/11 в межах виконавчого провадження. однак наразі ніяких виконавчих проваджень відносного ОСОБА_2 немає та більш ніж 14 років виконавчий лист не було повторно звернуто до виконання. Наявність обмеження у праві виїзду обмежує права заявника на свободу пересування за відсутності на то відповідних підстав, що стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О

Учасники справ в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, з огляду на наступне.

Так судом встановлено наступне.

В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 2-1226/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за результатами розгляду якої 05.06.2009 постановлено рішення про задоволення позову.

На виконання рішення у зазначені справі Київським районним судом м.Одеси 07.09.2009 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 579235,00 грн. та виконавче провадження з його примусового виконання №21194274 перебувала на виконанні Першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ.

Так з матеріалів справи вбачається, що Державний виконавець Першого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , 1966 року, народження, з тих підстав, що він має невиконанні зобов`язання за договором позики, покладені на нього рішенням суду від 5 червня 2009 року. У зв`язку з тим, що Боржник ухиляється від виконання судового рішення».

Так, Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2011 року у цивільній справі № 6-109/11 було вирішено - тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України (без вилучення паспорту) виконання ним своїх обов`язків за рішенням Київського райсуду м. Одеси від 5 червню 2009 року про стягнення боргу в сумі 579235 грн на користь ОСОБА_3 .

З відповіді Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі. Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.09.25

№ 142388, було встановлено, що у 2011-2012 роках, за даними; «Спецрозділ» відомостей про винесення постанови про відкриття виконавчого; провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-1226/09 виданого07.09.2009 року Київським районним судом міста Одеси - не обліковується.

З встановлених даних вбачається, що виконавчий лист № 2-1226/09, виданий Київським районним судом міста Одеси від 07.09.2009, про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 579235,00 грн. - з 10.11.2011 року не перебуває на примусовому виконанні у будь- якому органі виконавчих служб України.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404 VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-УІІІ).

Згідно з пунктом 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404- VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 14044/111 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404- VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконаний рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.2 с;т,432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково м4 якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з міом - причин.

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист N2 2-1226/09, виданий Київським районним судом м. Одеси від 07.09.2009, на підставі якого здійснювалося виконавче провадження №21194274, яке 11.10.20 ІИ року було закінчено; а в подальшому даний виконавчий лист не перебувай на примусовому виконанні у будь-якому органі виконавчих служб України вже 14 років - даний виконавчий документ є таким, що не може бути пред`явлений до примусового виконання повторно, з причини пропуску строку на його пред`явлення до примусового виконання, для чого необхідне відповідне звернення з вмотивованими причинами пропуску відповідного строку.

Оскільки для поновлення строку для пред`явлення його для виконання необхідне вмотивоване звернення стягувача для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а такого факту не виявлено, відсутні відкриті виконавчі провадження з 2011 року то вимога щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню.

Отже, відсутнє відкрите виконавче провадження, в межах якого обмеження у праві виїзду за межі України для заявника сприяло б примусовому виконанню рішення суду.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, згідно з ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії»(«Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Як зазначено у ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч.5, ч.6, ч.7 ст.441ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, тому наявні підстави для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, які встановлені ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.07.2011 року у справі №6-109/11.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258-261,353-355, 432, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2-1226/09 виданого Київським районним судом м.Одеси 07.09.2009 р. таким, що не підлягає виконанню та скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_1 у визнанні виконавчого листа №2-1226/09 виданого Київським районним судом м.Одеси 07.09.2009 р. про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 579235,00 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Скасувати тимчасове обмеження громадянину України: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.07.2011 року у справі №6-109/11.

Повна ухвала буде виготовлена судом протягом п`яти днів з дня постановлення її резолютивної частини.

Ухвала може бути оскаржена в Одеський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення в порядку ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 15.12.25

Суддя В. О. Луняченко