ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1838/24 Головуючий суддя І інстанції Шахова В. В.
Провадження № 22-ц/818/3953/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Козуба Олега Івановича на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 08 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок,-

в с т а н о в и в :

20.05.2024 ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 з наступними вимогами: - визнати право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0007 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках - по 1/2 частці кожному; - стягнути з відповідача судові витрати.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності, по 1/2 частці кожному, земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:007, з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 без отримання згоди позивача та попередніх співвласників побудував на земельній ділянці житловий будинок. При цьому, на вимогу позивача, в якості правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок відповідач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249110176 від 20.03.2021, у якому зазначено, що житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037 (реєстраційний № 217), яка перебуває у власності відповідача, хоча на зазначеній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди, що підтверджується Планом-схемою земельних ділянок, які є суміжними.

Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Без згоди співвласника ОСОБА_1 самочинно побудував житловий будинок та встановив посеред земельної ділянки огорожу, якою повністю перекрив доступ (прохід) до іншої частини спільної земельної ділянки, чим обмежив позивачу доступ та користування всією площею земельної ділянки. Відповідач ніколи не узгоджував з позивачем ні план розподілу земельної ділянки, ні порядок користування нею. Окрім цього, ні позивач, ні її попередні співвласники не надавали згоди відповідачу на будь-яке будівництво на земельній ділянці, яка знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідача. Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 08 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Козуб О.І. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0007 відповідачем збудовано об`єкт нерухомого майна без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та без належно затвердженого проекту саме на цій земельній ділянці, яка перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача, то спірний житловий будинок є об`єктом самочинного будівництва.

Чинне законодавство не надає право замовнику здійснювати будівництво нерухомого майна шляхом використання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорту, виданих йому на інший об`єкт будівництва, так як дозвільні документи поширюються виключно до кожного індивідуально визначеного об`єкту.

Не зважаючи на вищенаведені обставини, які були встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи, суд дійшов помилкового висновку, що спірний житловий будинок не може вважатися самочинно збудованим, що суперечить як нормам чинного законодавства, так і усталеній практиці Верховного Суду

у відповідності з вимогами ст.369 ЦК України будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :00:002:0007 повинні здійснюватись виключно за згодою всіх співвласників, яка має бути висловлена ПИСЬМОВО І НОТАРІАЛЬНО ПОСВІДЧЕНА, так як дозвільні документи щодо будівництва на ній житлового будинку і подальше оформлення права власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. Однак, відповідач ніколи не узгоджував з позивачем, а також з його правопопередниками (попередніми співвласниками) ні план розподілу земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0007, ні порядок користування нею. Окрім цього, ні позивач, ні його правопопередники (попередні співвласники) НЕ НАДАВАЛИ ЗГОДИ відповідачу на будь-яке будівництво на земельній ділянці, яка знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідача.

не зважаючи на обов`язковість наявності письмової нотаріальної згоди співвласників на будівництво суд першої інстанції застосував принцип мовчазної згоди, що суперечить нормам чинного законодавства.

Вважаю, що судом першої інстанції зазначений висновок є помилковим, так як суд не врахував те, що позивач є сингулярним правонаступником попередніх співвласників земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0007, а цивільне правопорушення, вчинене відповідачем, є триваючим

Суд першої інстанції оскаржуваним рішенням всупереч доказам, наявним в матеріалах справи, дійшов висновку, що відповідач є фактичним одноособовим власником спірного самочинно побудованого ним житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0007, яка перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача, чим порушив правовий режим спільної часткової власності, який має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014р. у справі № 6-4цс14.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні взагалі не надав належної оцінки протиправним діям відповідача, поведінка якого не відповідає принципу добросовісності та викликає сумніви у тому, що відповідач впродовж будівництва та оформлення численних документів власноруч не помітив, що будівництво здійснюється на іншій земельній ділянці, ніж та, яка зазначена у дозвільних та правовстановлюючих документах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Біленко О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач фактично зі згоди колишніх співвласників, які були співвласниками земельної ділянки в період будівництва будинку відповідачем, які, розуміючи та будучи обізнаними про будівництво будинку, не висловлювали жодних заперечень, чим фактично погоджувалися на будівництво та надавали свою однозначну і безумовну згоду на це, здійснив будівництво та набув право власності на збудований ним житловий будинок на земельній ділянці, власником якої він теж є, що також було здійснено з відома, за погодженням, з дозволами та за згоди компетентних, уповноважених контролюючих державних органів у сфері будівництва та контролю, внаслідок чого підставно, законно та правомірно, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства набув право власності на житловий будинок на належній також йому земельній ділянці, отримав всі дозволи на будівництво та правовстановлюючі документи на будинок від уповноважених державних органів на земельній ділянці, яка належить також відповідачу і на якій збудовано будинок з подальшим набуттям права власності на нього, які засвідчили та підтвердили законність будівництва будинку, визнали та встановили право власності на нього, яке було зареєстроване з суворим додержанням порядку, процедури і закону.

Отже, слід констатувати та однозначно і беззаперечно стверджувати, без жодних сумнівів, що відповідач є законним власником житлового будинку, який збудований, право власності на який набуте та зареєстроване з урахуванням встановлених чинним законодавством порядків і процедур.

Таким чином, житловий будинок відповідача не може вважатися самочинно збудованим, оскільки з урахуванням всіх дотриманих процедур право власності на нього було набуто законно та визнано за відповідачем. А тому недопустимим є порушення законного права власності відповідача, яке правомірно ним набуте та в силу чинного законодавства, Конституції України і положень Конвенції з Протоколом до неї є непорушним і недоторканим, гарантованим принципами, основоположними засадами і нормами чинного законодавства. За таких обставин, рішення суду є законним, позаяк, відповідач, як законний приватний власник будинку, не може бути позбавлений права власності, у зв`язку з чим у задоволенні позову позивача законно, обґрунтовано і справедливо відмовлено судом.

Позивач ОСОБА_1 набула 18.10.2021 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0007, тобто після спливу майже шести місяців після реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок та введення його в експлуатацію. Тобто, на момент одержання в дар частки земельної ділянки, фактично на цій ділянці житловий будинок вже був розташований і на нього оформлене право власності за відповідачем. Отже ОСОБА_1 і не могла висловлювати будь-яких заперечень щодо будівництва житлового будинку. А водночас, ОСОБА_1 і не відмовилася від отримання в дар частки земельної ділянки, на якій фактично розташоване нерухоме майно, яке належить іншому співвласнику земельної ділянки.

Отже, спірний житловий будинок не може вважатися самочинно збудованим на земельній ділянці позивача, оскільки ОСОБА_2 , будучи співвласником цієї земельної ділянки збудував спірну нерухомість та зареєстрував своє право власності ще до набуття права власності на частку земельної ділянки позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши її доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що обидві апеляційні скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.

Суд своє рішення мотивував наступним.

Як видно зі змісту зазначеної вище інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284286888 від 11.11.2021, № 375732980 від 24.04.2024, позивач ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частку земельної ділянку з кадастровим номером :00:002:0007, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, 18.10.2021 об 11:51:35 годині на підставі Договору дарування, виданого 18.10.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л. М., серія та номер: 3453 (а. с. 7, 81).

Сторонами у заявах по суті справи не заперечувалося, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0007.

Водночас, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375732980 від 24.04.2024, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249110176 від 20.03.2021, відповідач ОСОБА_2 зареєстрував 18.03.2021 о 15:11:01 годині право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК 39, видану 15.03.2021 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області.

Державна реєстрація житлового будинку була проведена на підставі декларації ДАБІ у Харківській області про готовність об`єкта до експлуатації, отже у суду відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 самочинно побудував житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 набула 18.10.2021 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0007, тобто після спливу майже шести місяців після реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок та введення його в експлуатацію. Тобто, на момент одержання в дар частки земельної ділянки, фактично на цій ділянці житловий будинок вже був розташований і на нього оформлене право власності за відповідачем. Отже ОСОБА_1 і не могла висловлювати будь-яких заперечень щодо будівництва житлового будинку. А водночас, ОСОБА_1 і не відмовилася від отримання в дар частки земельної ділянки, на якій фактично розташоване нерухоме майно, яке належить іншому співвласнику земельної ділянки.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень від попереднього співвласника земельної ділянки щодо розташування на ній збудованого ОСОБА_2 житлового будинку.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_3 повідомив, що позивач ОСОБА_1 не відвідувала земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0007, не знала про існування на цій земельній ділянці житлового будинку відповідача, а дізналася про це лише під час судового розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про реальний поділ земельної ділянки.

Отже, спірний житловий будинок не може вважатися самочинно збудованим на земельній ділянці позивача, оскільки ОСОБА_2 , будучи співвласником цієї земельної ділянки збудував спірну нерухомість та зареєстрував своє право власності ще до набуття права власності на частку земельної ділянки позивачкою ОСОБА_1 .

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які доводами скарги не спростовуються.

Так, судом були встановлені наступні обставини справи.

За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284286888 від 11.11.2021, № 375732980 від 24.04.2024, земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0007, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, перебуває у спільній частковій власності по 1/2 частці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Право власності за ОСОБА_2 зареєстроване 24.09.2020 о 14:54:59 годині на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД № 057562, виданий 06.06.2007 Тимченківською сільською радою. Право власності за ОСОБА_1 зареєстроване 18.10.2021 об 11:51:35 годині на підставі Договору дарування, виданого 18.10.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л. М., серія та номер: 3453 (а. с. 7, 81).

Даними копії Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯД № 057562, виданого 06.06.2007 Тимченківською сільською радою, підтверджується, що ОСОБА_4 належить 1/2 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/2 частка належала ОСОБА_5 (а. с. 86, 87).

Згідно плану-схеми земельних ділянок (з будівлями) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0007, поділена на дві частини, одна з яких містить відомості про будинок (а. с. 9).

За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375732980 від 24.04.2024, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 249110176 від 20.03.2021, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрував 18.03.2021 о 15:11:01 годині право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037. Під час державної реєстрації ОСОБА_2 було подано: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК 39, видану 15.03.2021 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (а. с. 10-13).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого 26.01.2021 ТОВ "МАШБУДТОРГ", ОСОБА_2 здійснив замовлення технічної інвентаризації вказаного будинку (а. с. 14-16).

Також, ОСОБА_2 09.06.2020 було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :00:003:0037, в якому відображено вільну від забудови земельну ділянку :00:002:0007, яка перебувала у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а. с. 17, 18, 83).

З витягів з Портала Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:0037, збудовано будинок садибного типу (власними силами). Початок будівельних робіт відбувся 24.11.2020 (а. с. 19-22).

Даними копії довідки ФО-П ОСОБА_7 вих. № б/н від 15.05.2024 підтверджується, що ймовірне значення ціни домоволодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 50,4 кв.м (житлова площа 20,7 кв.м) та земельної ділянки площею 0,1 га (кад. № :00:002:0007, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва) за адресою: АДРЕСА_1 , становить 390 700 грн 00 коп., з яких: житловий будинок - 232 000 грн 00 коп.; земельна ділянка 158 700 грн 00 коп. (а. с. 23).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , адвоката Козуба Олега Івановича залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 08 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.