Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Попадюка С.С.,за участю секретаря судового засідання Щерби А.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Сененко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Сененко К.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_4 11.07.2025 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкас із вказаним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квітня 2020 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як подружжя, вели спільне господарство в с. Чевельча, Оржицького району Полтавської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ОСОБА_6 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_6 . З листопада 2021 року, ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 та їхньою спільною донькою ОСОБА_7 почали проживати в м. Черкаси. У період перебування у фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_1 із своїм чоловіком ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм своєї квартири АДРЕСА_1 , в якій спільно мешкали. Відтак, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

21.09.2022 року ОСОБА_5 мобілізували до Збройних сил України для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 , в районі села Катеринівка Покровського району Донецької області ОСОБА_5 загинув у віці ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 необхідно для можливості отримання компенсації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сімям під час дії воєнного стану», а саме одноразової грошової допомоги. У зв`язку з чим звернулась до суду та просить встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з 01 квітня 2020 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пономара В.О. від 23.07.2025 дану цивільну справу передано за підсудністю до Оржицького районного суду Полтавської області.

Ухвалою судді Оржицького районного суду Полтавської області Попадюка С.С. від 20.08.2025 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 16.09.2025 року.

03.09.2025 до суду надійшло пояснення третьої особи Міністерства оборони України, де вказано, що Міноборони заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження її спільного проживання з померлим військовослужбовцем ОСОБА_5 . Також представник третьої особи ОСОБА_8 у поясненнях вказує, що невідомим є те, чи ще наявні у загиблого військовослужбовця інші члени родини котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року. Наявність інших членів родини може призвести до спору про право, що призведе до порушення їхніх прав, оскільки їхня частка на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ПКМ України № 168 від 28.02.2022 року. буде розподілена на додаткових осіб. Просить суд витребувати від Оржицького відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копії актових записів про народження, народження дітей, наявність батьків відносно ОСОБА_5 , а також копію актового запису про перебування у шлюбі ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 16.09.2025, у зв`язку із неявкою відповідачів, підготовче засідання відкладено на 15 год 30 хв. 14.10.2025 року.

Ухвалою судді від 17.09.2025 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про проведення судових засідань в режимі відео конференції задоволено. Постановлено проводити судові засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, електронного цифрового підпису та програмного забезпечення системи відеоконференцзв`язку EASYCON (vkz.court.gov.ua), з метою участі відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 14.10.2025 клопотання третьої особи Міністерства оборони України про витребування доказів задоволено. Витребувано від Оржицького відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копій актових записів цивільного стану про народження, народження дітей, наявність батьків відносно ОСОБА_5 , а також копію актового запису про перебування у шлюбі ОСОБА_1 . Продовжено строк підготовчого провадження до 18.11.2025 року, підготовче судове засідання відкладено на 15 год. 30 хв. 29.10.2025 року.

Ухвалою суду від 29.10.2025, у зв`язку із ненадходженням до суду доказів, витребуваних ухвалою суду від 14.10.2025, підготовче засідання відкладено на 10 год. 30 хв. 17.11.2025 року.

Витребувані ухвалою суду від 14.10.2025 докази надійшли до суду 07.11.2025 року.

Ухвалою суду від 17.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 год. 00 хв. 15.12.2025року.

У судовому засіданні 15.12.2025 позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сененко К.В. позовні вимоги підтримали, простять задовольнити, з підстав, що зазначені у позовній заяві. Також представник позивач адвокат Сененко К.В. заявила про уточнення позовної вимоги щодо початку перебігу часу, з якого мало місце фактичне спільне проживання як чоловіка та жінки, позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме з 26 січня 2021 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала.

Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, у наданих поясненнях на позовну заяву просив проводити розгляд справи у відсутності представника Міністерства оборони України.

Вислухавши пояснення позивача та її представника адвоката Сененко К.В., повно та всебічно дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання в районі с. Катеринівка Покровського району Донецької області загинув ОСОБА_5 , що підтверджується сповіщенням сім`ї №111 від 10.06.2024 року (а.с.99).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №2674м/1594 дон від 12.06.2024, смерть ОСОБА_5 настала в зоні військових дій в результаті ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій (а.с. 100-101).

Згідно Довідки про причину смерті від 12.06.2024р., ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Причина смерті: сліпі проникаючі вогнепальні поранення грудної клітини. Ушкодження внаслідок військових дій (а.с. 102).

Згідно Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_10 , молодший сержант ОСОБА_5 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області в н.п. Катеринівка (а.с. 103).

Згідно Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 187 від 20.06.2024, молодшого сержанта за призовом ОСОБА_5 , колишнього командира відділення управління командира артилерійської батареї аеромобільного батальйону, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій, виключено з списків особового складу частини у зв`язку з загибеллю з 10 червня 2024 року. Як вбачається із змісту вказаного витягу, у загиблого ОСОБА_5 залишилися: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_10 , донька ОСОБА_6 , донька ОСОБА_11 (а.с. 104-105).

Смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Катеринівка Покровського району Донецької області, зареєстрована виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 17.06.2024 року (а.с. 107).

11.10.2024 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції у Полтавській області між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстровано шлюб, актовий запис № 45, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 11.10.2024 року (а.с.113, 221 та на звор.).

Від шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народилася дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с.114, 222 та на звор.).

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 24.12.2020 року шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрований 11.10.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 45, розірвано (а.с.120-121). Вказане рішення набрало законної сили 26.01.2021 року (а.с.122).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 22.08.2024р, ОСОБА_3 зареєстрована з 22.08.2024 року та адресою: АДРЕСА_2 (а.с.165, 172).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 05.09.2024р, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 12.02.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17).

Разом із ОСОБА_1 , за вказаною вище адресою зареєстрована і проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка є спільною дитиною ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 08 серпня 2020 року (а.с. 17-20).

Згідно Довідки № 15.11.1-15/139 від 11.06.2024, виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з покійним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , як подружжя та вели спільне господарство. Мають спільну доньку ОСОБА_6 (а.с. 21).

Як вбачається з Акту опитування сусідів №1607 від 24.06.2024, сусіди по будинку АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 : ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтверджують, що громадянка ОСОБА_1 , 18.02.1999р. дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом із донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 . Разом з ними проживав батько дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував на фронті в ЗСУ (а.с.22-23).

Згідно Актового запису про народження №12, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 . Батьки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 (а.с. 220 та на звор.).

Згідно Актового запису про смерть № 2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , помер ІНФОРМАЦІЯ_16 , у віці 41 рік (а.с. 223 та на звор.).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , яка є матір`ю ОСОБА_1 надала показання про те, що з весни 2020 року її донька ОСОБА_18 та ОСОБА_19 почали спільно проживати у неї в с. Чевельча, потім у них народилася донька ОСОБА_20 . Через рік після народження доньки ОСОБА_18 разом з нею та ОСОБА_21 переїхали у ОСОБА_22 , де проживали до початку війни. З початком війни всі повернулися знову до ОСОБА_17 у с. Чевельчу. Разом проживали десь півроку, потім поїхали до свекрухи в с. Сазонівку. Там проживали, поки ОСОБА_21 не був мобілізований до ЗСУ. ОСОБА_18 з донькою поїхала в ОСОБА_22 і туди, при можливості, приїжджав ОСОБА_21 . Проживали як сім`я, у них були повноцінні сімейні відносини. Ще до війни, після працевлаштування, ОСОБА_21 з роботи завжди повертався до ОСОБА_18 з донькою. Приносив гроші, вкладав у спільний бюджет, який витрачався продукти, дитячий одяг, придбав дитячу коляску. Під час спільного проживання в Черкасах у квартирі, що належить ОСОБА_1 , вкладав кошти в ремонт квартири. Також свідок ОСОБА_17 підтвердила наявність у її доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільного бюджету, спільне виховання їх дитини ОСОБА_7 , наявність між ними взаєморозуміння і підтримки один одного. Після мобілізації ОСОБА_21 , ОСОБА_18 проводжала його, купляла необхідні речі, готувала і передавала передачі. ОСОБА_21 під час служби перераховував кошти на утримання спільної з ОСОБА_18 доньки ОСОБА_7 . У ОСОБА_18 і ОСОБА_21 був тісний духовний зв`язок. ОСОБА_18 хвилювалася за ОСОБА_21 , майже кожного дня спілкувалася з ним по телефону, обмінювалася повідомленнями. Перебуваючи у відпустці, ОСОБА_21 разом із ОСОБА_18 та донькою приїжджали в село до батьків. Після загибелі ОСОБА_21 , всі витрати на його поховання, близько 100 тис. грн. понесла ОСОБА_18 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , надала показання про те, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 почали спільно проживати з 2020 року. Вели спільне господарство, виховували дитину, разом проводили свята, дружили із ОСОБА_23 приїздили один до одного гості в м. Черкаси та с. Чевельчу. Стосунки між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 характеризує як сімейні. Вказала, що у них були нормальні, здорові відносини, притаманні подружжю. Разом планували своє життя. За спільні кошти придбали холодильник, кондиціонер, проводили ремонтні роботи в квартирі у Черкасах. До того часу як доньці ОСОБА_7 виповнилося 3 роки, а ОСОБА_1 не працювала, ОСОБА_24 повністю їх фінансово утримував. Після смерті ОСОБА_25 всі витрати по організації поховання понесла ОСОБА_1 .

Також, на підтвердження своїх вимог заявником долучено до справи фотокартки із зображенням ОСОБА_5 у колі сім`ї, квитанції ПриватБанк про переказ грошових коштів, роздруківку з переписки у застосунку вайбер, (а.с.90-98, 26-51, 52-87).

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з чоловіком, позивачу необхідно для призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 справи про встановлення юридичних фактів підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.

Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент смерті ОСОБА_5 ) у випадках, зазначених у п.п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до абзацу шостого ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент смерті ОСОБА_5 ) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1? цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексом України.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначеного, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними, у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №712/7830/16-ц зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт проживання однією сім`єю встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Встановлення юридичного факту буде лише підтвердженням спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав.

Оскільки ОСОБА_1 , як і інші родичі загиблого ОСОБА_5 , (дитина від попереднього шлюбу і мати) має право на отримання одноразової грошової допомоги і інших соціальних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю, вона змушена просити встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з її чоловіком ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 26 січня 2021 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала до суду належні та допустимі докази (фотокартки, квитанції, переписку у застосунку вайбер). Разом з цим, у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_23 , які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як чоловіка та дружини. Свідки підтвердили ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, спільного утримання та виховання малолітньої доньки ОСОБА_6 , надання взаємної допомоги, що підтверджує реальність сімейних відносин.

Показання свідків в цілому є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, при цьому у суду відсутні підстави сумніватися в достовірності їх показань.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що з весни 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , проживали однією сім`єю, виховуючи спільну дитину ОСОБА_6 , їх взаєминам були притаманні ознаки сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як зазначено у Постанові Верховного суду від 29 серпня 2024 року у справі №691/1151/22, перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА 2 свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА 1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА 3 як дружини і чоловіка.

Відтак, суд приймає уточнення представника позивача адвоката Сененко К.В., щодо початку перебігу часу, з якого мало місце фактичне спільне проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме з 26 січня 2021 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки саме 26 січня 2021 року набрало законної сили рішення Оржицького районного суду Полтавської області, яким розірвано шлюб між між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . При цьому, згідно відповіді Лубенського відділу ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актового запису про державну реєстрацію шлюбу на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено (а.с.219 на звор.).

Враховуючи викладене, а також те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 разом з її чоловіком ОСОБА_5 породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідно позивачу для реалізації права на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги на підставі ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану», за відсутності обґрунтованих заперечень з боку відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка проживала з загиблим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 123).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат понесених нею по сплаті судового збору, судом, з урахуванням такого принципу цивільного судочинства як диспозитивність, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України не вирішувалося.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задоволити.

Встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з 26 січня 2021 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

- відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 ;

- відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

- третя особа Міністерство оборони України, місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних сил України, 6, .

Повний текст рішення складено 24.12.2025 року.

Суддя Попадюк С.С.