Справа № 204/1929/24
Провадження № 2/204/141/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивачів адвоката Фрідман В.Б.,

за участю представників відповідачів адвоката Шпакової Т.С.,

Ярличенко І.В.,

Пастернак В.В.,

Дяк Ю.М,

за участю представника третьої особи Шевченко А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державна Казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державна Казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, якою просили суд:

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 19 070 500,00 грн.;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 19 070 500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2003 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі в якому у подружжя народились двоє синів: старший син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та молодший син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09.08.2023 року молодший син позивачів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ліг на планову операцію до КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР з діагнозом «Фімоз». 10.08.2023 року в проміжок часу з 10:50 год. до 11:50 год. він був прооперований під загальним наркозом, після чого, приблизно через годину після операції у нього почалися ускладнення у вигляді високої температури, болі у попереку та ногах, нудоти, кволості, пожовтіння шкіри інше. 11.08.2023 року близько 01:00 год. ночі хлопець був поміщений у палату інтенсивної терапії КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР. Того ж дня, 11.08.2023 року у проміжок часу з 8:50 год. до 9:10 год. син позивачів у важкому стані був перевезений з КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР до КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР», де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 2:20 год. помер у відділенні реанімації. Як убачається з лікарського свідоцтва про смерть, причина смерті ОСОБА_5 встановлена судово-медичним експертом на підставі розтину, місцем смерті зазначена лікарня - КЗ «ДОДКЛ» ДОР (з 12.09.2022 року має назву КП «РМЦРЗ» ДОР» - Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради»). Причиною смерті ОСОБА_5 стала «поліорганна недостатність; інші уточненні ускладнення після хірургічних та терапевтичних втручань, не класифіковані в інших рубриках; лікарський засіб або медикамент, неуточнений».

Звертаючись до суду із позовною заявою до відповідачів: Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, позивачами визначено наступне.

Так, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України №1456 від 13.08.2023 року був проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання відповідачем КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР (далі Відповідач-1) вимог законодавства у сфері господарської діяльності з медичної практики, результатом якого став Акт № 17/349 від 14.08.2023 року. Проведена позапланова перевірка виявила ряд суттєвих порушень зі сторони Відповідача-1, а саме: в закладі охорони здоров`я відсутні розроблені в установленому порядку клінічні маршрути пацієнта на такі нозологічні форми та стани як «Сепсис», «Шок», «Поліорганна недостатність»; заклад охорони здоров`я не має та не діє на підставі уніфікованих медичних стандартів; заклад охорони здоров`я не дотримується правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів. З Висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , складеного комісією Департаменту охорони здоров`я ДОВА 18.10.2023 року, вбачається, що «ступінь важкості стану дитини в умовах КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР була недооцінена, що призвело до надання медичної допомоги із запізненням та не в повному обсязі відповідно до патологічних станів у пацієнта, та свідчить про відсутність та дотримання клінічних маршрутів пацієнта за нозологічними формами та критичними станами, а саме: септичний шок, поліорганна недостатність». Як наслідок, комісія зобов`язала генерального директора КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР серед іншого застосувати дисциплінарні стягнення до лікарів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Таким чином, на думку позивачів, працівники (штатні лікарі) Відповідача-1 недооцінили ступінь важкості стану дитини та продовжили його лікування без необхідної корекції, невчасно перевели пацієнта до відділення анестезіології та інтенсивної терапії, де лікар-анестезіолог провів інтенсивну терапію не в повному обсязі та без відповідності наявному стану хворого. У свою чергу, сам Відповідач-1 станом на серпень 2023 року не мав у своєму розпорядженні клінічного маршруту пацієнта на нозологічну форму та стан «Поліорганна недостатність», не мав та не діяв на підставі уніфікованих медичних стандартів, не дотримувався правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів.

Разом з цим, власником Відповідача-1 є територіальна громада м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Так, КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Департаменту охорони здоров`я населення Дніпропетровської міської ради (далі Відповідач-2). Отже, Відповідач-1 станом на серпень 2023 року не мав у своєму розпорядженні клінічного маршруту пацієнта на нозологічну форму та стан «Поліорганна недостатність», не мав та не діяв на підставі уніфікованих медичних стандартів, не дотримувався правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів. Відповідач-2 протягом певного періоду належним чином не виконував своїх обов`язків в частині контролю за діяльністю КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР. Зокрема, Відповідач-2 всупереч вимог Положення про департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради VII скликання № 106/61 від 23.09.2020 року, не проконтролював дотримання Відповідачем-1 вимог чинного законодавства України з питань охорони здоров`я, його медичну діяльність, а також добросовісність виконання ним статутних завдань.

Позивачі вважають, що Дніпровська міська рада (далі Відповідач-3) спільно з Відповідачем-2 здійснюють управління Відповідачем-1, а також враховуючи те, що саме неналежне управління, яке виразилось у відсутності контролю з боку власника за діяльністю КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР, потягнуло за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті пацієнта, Відповідач-3 має нести відповідальність однакову з іншими відповідачами.

Стосовно Міністерства охорони здоров`я України (далі Відповідач-4), то, на думку позивачів, його провина та відповідальність полягають у наступному. У відповідності до п.п. 10 п. 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 267, Міністерство охорони здоров`я України у сфері охорони здоров`я, серед іншого, затверджує галузеві стандарти у сфері охорони здоров`я, зокрема клінічні протоколи і стандарти, здійснює контроль за їх дотриманням та здійснює контроль і нагляд за додержанням законодавства про охорону здоров`я, зокрема про медико-соціальну експертизу, вимог, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної із трансплантацією органів та інших анатомічних матеріалів людині, та дотриманням галузевих стандартів медичного обслуговування, медичних матеріалів і технологій. Виходячи з обов`язків Відповідача-4, прописаних у Положенні про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 267, Міністерство охорони здоров`я України є органом нагляду і контролю за додержанням законодавства про охорону здоров`я, крім цього МОЗ України здійснює ліцензування та проводить відповідні перевірки закладів охорони здоров`я на предмет виконання ліцензійних умов. Проте, свої обов`язки Відповідач-4 належним чином не виконав. Зокрема, він неналежно та несвоєчасно здійснював функцію контролю по відношенню до Відповідача-1 і тим самим допустив відсутність у останнього клінічного маршруту пацієнта на нозологічну форму та стан «Поліорганна недостатність», а також відсутність уніфікованих медичних стандартів. Як наслідок, це вплинуло на ефективність та своєчасність лікування, що надавалося сину позивачів. Таким чином, держава в особі Міністерства охорони здоров`я України не виконала свого позитивного обов`язку щодо охорони життя загиблого ОСОБА_5 , зокрема не вжила достатніх заходів для створення нормативно-правової бази, яка б забезпечила належний захист його життя, як того вимагає стаття 2 Конвенції.

Щодо визначення розміру заподіяної позивачам моральної шкоди, останні зазначають наступне. За результатами судової психологічної експертизи ОСОБА_1 , внаслідок смерті його рідного сина спричинені моральні страждання (моральна шкода). Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_1 внаслідок смерті його рідного сина, останній визначає в гривневому еквіваленті від 1 000 000,00 (однин мільйон) доларів США. Ситуація, яка є для ОСОБА_1 психотравмувальною і слугує джерелом моральних страждань, не завершилася і продовжується в часі. На момент обстеження ОСОБА_1 ще не опрацював психотравмувальну подію в усіх її аспектах, триває опір свідомості для засвоєння інформації про психотравмувальну подію, що перешкоджає переходу до проживання стану горя та включення психотравмувальної події до свого життєвого досвіду як його невід`ємної частки. Відповідно, перелік стрес-факторів та виявлених моральних страждань і розмір грошового еквіваленту не є кінцевими і визначені лише на момент проведення обстеження. За результатами судової психологічної експертизи ОСОБА_2 встановлено, що внаслідок смерті її рідного сина спричинені моральні страждання (моральна шкода). На момент обстеження ОСОБА_2 ще не опрацювала психотравмувальну подію в усіх її аспектах, триває опір свідомості для засвоєння інформації про психотравмувальну подію, що перешкоджає переходу до проживання стану горя та включення психотравмувальної події до свого життєвого досвіду як його невід`ємної частки. Відповідно, перелік стрес-факторів та виявлених моральних страждань не є кінцевими і визначені лише на момент проведення обстеження. Тому надати відповідь на питання щодо можливого розміру грошової компенсації не видається можливим. Сукупність всіх допущених відповідачами порушень, їх кричуща халатність у ставленні до своїх прямих обов`язків призвели до непоправних наслідків - смерті дитини, рідного сина позивачів. Ця обставина негативно відбилася на психологічному здоров`ї позивачів. Від звістки про смерть сина позивачі пережили шок. Смерть дитини потягнула за собою втрату ними життєвих сил та інтересу до подальшого життя. Наразі позивачі перебувають у постійному стресі, самозвинувачуючи себе у смерті сина, адже вони власноруч привели його до лікарні, до того місця, де він в подальшому загинув. Для позивачів результатом втрати рідної дитини є відчуття безцільності подальшого життя, це підриває в них відчуття потреби у власному благополуччі та існуванні взагалі, підриває почуття радості, задоволеності, впевненості. Втративши найдорожчу для себе людину, позивачі пережили почуття несправедливості, бо вони вочевидь не заслуговували на те, що сталося. Моральних страждань додає позивачам усвідомлення того, що бездіяльність та нелюдська байдужість лікарів, людей, які мають допомагати, а не шкодити, позбавила їхню дитину шансу на одужання. Проте, для позивачів лікарня стала місцем непоправного горя та безнадійного смутку. У зв`язку із характером і глибиною душевних, емоційних, моральних та соціальних страждань, яких зазнали, зазнають і ніколи не перестануть зазнавати позивачі, характером протиправних дій, а також принципів розумності і справедливості, позивачі оцінюють спричинену їм моральну шкоду в 1 000 000,00 доларів США, що станом на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ еквівалентно 38 424 900,00 грн.

На підставі зазначених обставин, позивачі звернулись до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою суду від 11 березня 2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року за клопотанням представника позивачів адвоката Фрідман В.Б., залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради.

02 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради у якому представник зазначає, що Департамент заперечує проти позову та вказує, що є неналежним відповідачем у даній справі з наступних підстав. Департамент охорони здоров`я населення ДМР створений Дніпровською міською радою, є її виконавчим органом та є юридичною особою публічного права та діє на підставі Положення, затвердженого рішенням ДМР від 24.05.2023 року №89/37. Відповідно до вказаного положення Департамент не здійснює контроль якості надання медичної допомоги. Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та/або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством. Відповідач-2 наголошує на тому, що клінічні настанови для їх подальшого затвердження як нових клінічних протоколів обираються Міністерством охорони здоров`я України. Застосування протоколів можливе одразу після затвердження МОЗ України текстів протоколів українською мовою або посилань на джерело їх розміщення чи публікації. Заклади охорони здоров`я мають право самостійно обирати та перекладати протоколи. Такі протоколи, затверджені внутрішнім наказом закладу охорони здоров`я, дозволяється використовувати в роботі. Ураховуючи вищезазначене, Департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради не має повноважень щодо розробки клінічних протоколів та клінічних маршрутів пацієнта, не здійснює контроль якості надання медичних послуг, а тому є неналежним відповідачем у справі. Посилаючись на ч.1 ст.1172 ЦК України, Відповідач-2 вказує, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Зі змісту позову Відповідач-2 розуміє, що позивач вважає протиправними дії лікарів КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР, що є самостійною юридичною особою, а працівники, зазначені у позові, не перебувають із Департаментом у трудових відносинах. Таким чином, позивачі обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, жодним чином не доводять вини Департаменту у нанесенні такої шкоди, яка виникла внаслідок неправомірних дій чи рішень.

06 травня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивачів адвоката Кудрявцева О.В. на адресу суду надійшла відповідь на відзив Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради у якій представник зазначає, що Відповідач-2 всупереч вимог Положення про департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради VII скликання № 106/61 від 23.09.2020 року, не проконтролював дотримання Відповідачем-1 вимог чинного законодавства України з питань охорони здоров`я, його медичну діяльність, а також добросовісність виконання ним статутних завдань. Відтак, на думку позивачів, Департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради є більш ніж належним відповідачем. Адвокат наголошує на тому, що Відповідач-2 несе відповідальність не за якість медичного препарату, що застосовувався при лікуванні ОСОБА_11 , а за те, що не проконтролював дотримання Відповідачем-1 вимог чинного законодавства України з питань охорони здоров`я, його медичну діяльність, а також добросовісність виконання ним статутних завдань. З огляду на викладене, висновок Відповідача-2 про те, що він не винуватий у трагедії, що сталася у підконтрольній йому лікарні, є безпідставним.

10 травня 2024 року від представника відповідача Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради Бабського А.А. до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких представник вважав за необхідне зазначити про те, що представник позивачів не вірно тлумачить Положення та відносить до компетенції Департаменту повноваження щодо контролю якості надання медичної допомоги, хоча у відзиві чітко прописано, що відповідно до Наказу МОЗ України 28.09.2012 № 752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги» контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу. Враховуючи вищезазначене до повноважень Департаменту не входить здійснення контролю надання медичної допомоги. Відповідно до методології, клінічні маршрути пацієнтів розробляються та затверджуються в закладі охорони здоров`я. Також наголошував, що чинним законодавством не передбачено контроль Департаменту за дотриманням правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів.

03 квітня 2024 року представник відповідача Дніпровської міської ради Пастернак В.В. через систему «Електронний суд» направила на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради з наступних підстав. Як відомо, станом на 27.03.2024 року у кримінальному провадженні № 0000915 з правовою кваліфікацією за ч. 1, 2 статті 140, ч. 3 статті 321- 1 Кримінального кодексу України жодній особі не повідомлено про підозру. Окрім того, представник ДМР наголошує на тому, що обґрунтування підстав позову спрямованих саме до міської ради (п. 2.11, 2.12 позовної заяви), тим, що Дніпровською міською радою було утворено відповідне підприємство, не є підставою для покладення на орган місцевого самоврядування цивільно-правової відповідальності в тому числі і додаткової (субсидіарної), зокрема і в деліктних правовідносинах. Ураховуючи підстави заявленого позову та умови стандарту доказування (ст. 12, 81 ЦПК України) у цивільному процесі стосовно стягнення завданої моральної шкоди, в частині позовних вимог до Дніпровської міської ради, такі позовні вимоги є недоведеними.

15 квітня 2025 року представник позивачів адвокат Кудрявцев О.В. через систему «Електронний суд» направив на адресу суду відповідь на відзив Дніпровської міської ради, зазначивши наступне. Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12- 199гс18), визначено, що для встановлення провини ДМР не обов`язково чекати якихось рішень в рамках кримінального провадження, на яке посилається Відповідач-3, адже суд і сам цілком спроможній встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення. Представник позивачів вважає, що доводи ДМР про те, що, створивши комунальне некомерційне підприємство засновник не несе відповідальності за його дії чи бездіяльність, є помилковими враховуючи, що відповідно до ч. 7 ст. 13 Статуту територіальної громади міста Дніпра, затвердженого рішенням міської ради № 63/57 від 20.05.2020 року, шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам у результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів бюджету міста, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку встановленому законом. Враховуючи те, що ДМР спільно із Департаментом охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради здійснюють управління лікарнею, а також враховуючи те, що саме неналежне управління, яке виразилось у відсутності контролю з боку власника за діяльністю КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР, потягнуло за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті пацієнта, ДМР повинна нести відповідальність за діяльність лікарні, яку заснувала.

23 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Дніпровської міської ради Пастернак В.В. надала на адресу суду заперечення на відповідь на відзив. Так, представник ДМР звертає увагу на те, що позовні вимоги у справі спрямовані до Дніпровської міської ради (представницького органу місцевого самоврядування) лише як до власника комунального некомерційного підприємства. У відповіді на відзив Дніпровської міської ради представником позивачів не наведено фактичних обставин, щодо завдання моральної шкоди саме Дніпровською міською радою, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради.

03 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР адвокат Шпакова Т.С. подала до суду відзив на позовну заяву, зазначивши наступне. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково необхідно враховувати. З урахуванням підстав заявленого позову, позивачі звернулись до суду у зв`язку з спричиненням моральної шкоди, що пов`язана зі смертю сина, яка на їх думку виникла внаслідок невиконання чи неналежного виконання медичними працівниками свої професійних завдань. Відповідач вважає, що для стягнення моральної школи в даному випадку необхідно встановити причини смерті ОСОБА_5 , а також встановити особу, в діях якої наявні порушення, що спричинили смерть дитини, а також встановити причинно-наслідковий зв`язок. Питання щодо встановлення причин смерті ОСОБА_5 , а також встановлення наявності складу злочину в даному випадку, в тому числі наявність порушення надання медичної допомоги, що спричинили смерть дитини, відноситься до кримінальної юрисдикції. За текстом заявленого позову відсутні відомості про результати досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000915 від 11.08.2023 року, в також відсутні відомості про вручення обвинувального акту або постановлення вироку суду щодо наявності складу злочину в діях працівників (лікарів) КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва». Окремо представник зауважує, що 11.08.2023 року дитина була переведена до КП «РМЦРЗ» ДОР, де їй також надавались медичні послуги та ІНФОРМАЦІЯ_3 дитина померла. Таким чином, під час розгляду цього позову (стягнення моральної шкоди у зв`язку зі смертю пацієнта), є необхідність аналізувати також дії лікарів в лікарні до якої ОСОБА_5 було переведено. Згідно довідки про причину смерті ОСОБА_5 , не можна визначити, що стало підставою для прояву поліорганної недостатності та як наслідок смерті дитини в результаті неї; не визначено які саме фактори (причини, підстави) призвели до поліорганної недостатності; долучені до позовної заяви документи, не містять в собі відомостей та причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» та смертю ОСОБА_5 . Таким чином, не має можливості не тільки визначити чи є в діях лікарів КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» порушення надання медичної допомоги, які б призвели до смерті пацієнта, а взагалі не має можливості встановити, що саме є наслідком розвитку поліорганної недостатності в пацієнта ОСОБА_5 та чи можливо було попередити такий стан у пацієнта. Окрім того, представник вважала за необхідне наголосити, що Акт Міністерства охорони здоров`я України від 14 серпня 2023 року №17/349 не може слугувати доказом у цій справі, який би засвідчував якість надання медичної допомоги КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР пацієнту ОСОБА_5 . Такий Акт: не засвідчує наявність вини в діях лікарів КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР у смерті пацієнта ОСОБА_5 ; не засвідчує наявність причинно-наслідкового зв`язку між виявленими порушеннями та смертю пацієнта ОСОБА_5 . Таким чином, Акт не може бути належним та допустимим доказом у цій справі. Також висновок за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не може вважатися достеменним доказом у справі, так як його члени комісії мали конфлікт інтересів, а сам висновок не містить відомостей про наявність порушень у діях лікарів, не встановлює, який препарат призвів до токсичного шоку у пацієнта, складений за наявності конфлікту інтересів. Станом на дату подання цього відзиву відсутні докази, які б підтверджували вину лікарів, а також причинно-наслідковий зв`язок в діях лікарів та негативних наслідках, а саме смерті пацієнта. Таким чином, неможливо розглядати питання щодо стягнення моральної шкоди отриманої внаслідок смерті ОСОБА_5 з КНП «Міська багатопрофільна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва», без наявності належних, достатніх та допустимих доказів які б підтверджували наявність в діях працівників КНП «Міська багатопрофільна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» порушень, які б спричинили смерть пацієнта. На думку представника, вказаний позов повинен розглядатися або в межах кримінального провадження №0000915 від 11.08.2023 року, або після постановлення судом рішення у кримінальній справі, з урахуванням положень статті 129 Кримінального процесуального кодексу України. В даному випадку, позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю ОСОБА_5 є передчасним.

16 квітня 2024 року представник позивачів через систему «Електронний суд» надав до суду відповідь на відзив КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР. У відзиві представник зазначає, що вина лікарів з КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР встановлена перевіркою, в тому числі проведеною самою лікарнею. Більше того, всі чотири лікаря були звільнені (за повідомленням Департаменту охорони здоров`я населення ДМР з ними були розірвані контракти), отже навряд чи лікарня звільняла б своїх працівників, якби вважала їх невинуватими. Тому перекладення відповідальності з лікарів КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР на лікарів КП "РМЦРЗ" ДОР є безпідставним, оскільки жодного порушення з боку КП "РМЦРЗ" ДОР жодною перевіркою встановлено не було. У пред`явленому позові мова іде не про причини, які викликали поліорганну недостатність у дитини, а про недбалість лікарів у боротьбі із наслідками цієї поліорганної недостатності, а точніше про відсутність будь-якої боротьби. Дитина померла не стільки тому, що отримала якійсь препарат, що призвів до поліорганної недостатності, а тому, що лікарі Відповідача-1 проявили кричущий непрофесіоналізм у післяопераційний період. У свою чергу, бездіяльність ДМР, ДОЗН ДМР, МОЗ та керівництва лікарні сприяла цій лікарській безпорадності. Усі відповідачі разом, проявивши халатність, не забезпечили медичний персонал необхідною документацією, яка б дозволила лікарям ефективно діяти у цьому надзвичайному стані, що як наслідок і призвело до трагедії. Критикуючи Акт № 17/349 від 14.08.2023 року в цій частині, Відповідач-1 навмисно опускають ту обставину, що цим актом зафіксовано факт відсутності розроблених в установленому порядку клінічних маршрутів пацієнта на такі нозологічні форми та стани, як «Сепсис», «Шок», «Поліорганна недостатність», відсутність уніфікованих медичних стандартів, недотримання закладом охорони здоров`я правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів. При цьому, саме відсутність розроблених в установленому порядку клінічних маршрутів пацієнта на такий нозологічний стан, як «Поліорганна недостатність», стала однією з причин невчасної, а відтак і неякісної, медичної допомоги пацієнту ОСОБА_5 , що напряму вказує на провину всіх без винятку відповідачів, у тому числі й КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР. Щодо висновку Департаменту охорони здоров`я ДОВА від 18.10.2023 року представник позивачів наголошує на тому, що за цим висновком погіршення стану дитини діагностовано черговим лікарем-хірургом та описано із запізненням через 10 год. 40 хв. після операції о 22:30 та визначено як важке, але лікування продовжується без корекції; переведення до ВАІТ (відділення анестезіології та інтенсивної терапії) лише через 2 год. після огляду чергового хірурга (12 год. 50 хв. після операції) з ознаками важкої поліорганної недостатності та органної недостатності; у ВАІТ (відділенні анестезіології та інтенсивної терапії) лікарем-анестезіологом інтенсивна терапія проводиться не в повному обсязі та не відповідає наявному стану дитини. Отже, з цього висновку чітко вбачається, що всі причетні лікарі ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), проявили халатність, чим сприяли погіршенню стану пацієнта і як наслідок його смерті. Отже, цей висновок містить відомості про наявність порушень у діях лікарів. Представник зазначає, що висновок Відповідача-1 про те, що у справі відсутні докази, які б підтверджували вину лікарів, а також причинно-наслідковий зв`язок в діях лікарів та негативних наслідках, а саме смерті пацієнта є безпідставним. Навпаки, вину своїх же лікарів Відповідач-1 особисто підтверджує у Висновку за результатами контролю якості надання медичної допомоги хворому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , складеного комісією КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР 07.11.2023 року.

24 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Міністерства охорони здоров`я України Дяк Ю.М. подала до суду відзив на позовну заяву, зазначивши наступне. Здійснення планових перевірок дотримання ліцензійних вимог суб`єктами господарювання здійснюється Міністерством охорони здоров`я України в порядку черговості і є правом, а не обов`язком органу ліцензування. До виникнення спірних правовідносин підстави для позапланового заходу контролю щодо КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР були відсутні, що підтверджуються матеріалами справи та не спростовується позивачами. Після отримання повідомлення про настання смерті дитини внаслідок можливого неналежного надання медичної допомоги, на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13.08.2023 № 1456, було здійснено позапланові заходи державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами господарювання вимог у сфері господарської діяльності з медичної практики щодо КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР за результатами яких складено відповідний Акт від 24.10.2023 року № 17/360. В подальшому, утворено комісію для проведення перевірки з виконання розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері господарської діяльності з медичної практики, що підлягає ліцензуванню від 18 серпня 2023 року № 17/347 КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР та проведено відповідну перевірку за результатами якої був складений Акт від 24.10.2023 № 2 про невиконання розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики. Ліцензія на провадження господарської діяльності з медичної практики, яка видана КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР частково призупинена за спеціальностями: дитяча хірургія, дитяча анестезіологія, хірургія, анестезіологія строком на 14 календарних днів. Отже Міністерство охорони здоров`я України діяло у спірних правовідносинах в порядку та у спосіб визначені законодавством. Представник МОЗ України наголошує на тому, що внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та/або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів; організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги. Зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством. Окрім того, МОЗ України вважає, що для стягнення моральної школи в даному випадку необхідно встановити причини смерті ОСОБА_5 , а також встановити особу, в діях якої наявні порушення, що спричинили смерть дитині, а також встановити причинно-наслідковий зв`язок. Питання щодо встановлення причин смерті ОСОБА_5 , а також встановлення наявності складу злочину в даному випадку, в тому числі наявність порушення надання медичної допомоги що спричинили смерть дитини, відноситься до кримінальної юрисдикції. Також, представник посилається на те, що Міністерство охорони здоров`я України у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, а тому позов до нього має пред`являтися за правилами КАС України.

29 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивачів адвокатом Кудрявцевим О.В. подано до суду відповідь на відзив Міністерства охорони здоров`я України у якому представник не погоджується із аргументами Відповідача-4, викладеними у відзиві, з огляду на наступне. По-перше, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав (п. 43 постанови ВП ВС від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16- ц). Питання відшкодування моральної шкоди регулюється нормами цивільного законодавства, відтак держава в особі МОЗ у даному конкретному випадку виступає як учасник цивільних відносин, а тому може і повинна виступати відповідачем у суді цивільної юрисдикції. Отже, позов до МОЗ пред`явлений правильно. По-друге, встановити провину МОЗ та інших причетних осіб цілком можливо і в рамках цивільного процесу, виходячи з наявних у суду доказів. По-третє, ніякого зовнішнього контролю щодо КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР Відповідач-4 не здійснював. Таким чином, у контексті даної справи МОЗ, як орган державної влади проявив бездіяльність, яка, з одного боку, виразилась у відсутності належного та своєчасно контролю діяльності Відповідача-1, а, з іншого боку, у відсутності належної нормативно-правової бази, яка б забезпечила потрібний захист життя пацієнта. При цьому, позивачі повністю довели наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між завданою шкодою а бездіяльністю відповідача МОЗ, яка знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю ОСОБА_11 . Адже саме Відповідач-4 своєю бездіяльністю допустив відсутність у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР клінічного маршруту пацієнта на нозологічну форму та стан «Поліорганна недостатність», а також відсутність уніфікованих медичних стандартів. Відсутність цих документів вплинула на ефективність та своєчасність лікування, що надавалося сину позивачів. У свою чергу неефективне та несвоєчасне лікування довели дитину до смерті. Отже, МОЗ на рівні з усіма відповідачами винне у тому, що лікарі Відповідача-1 розгубились у критичних обставинах, оскільки не мали чіткого алгоритму дій. Саме тому моральна шкода, доведена двома психологічними висновками, підлягає стягнення у тому числі і з Відповідача-4.

13 травня 2024 року на адресу суду надійшли пояснення КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР у яких зазначається, що із КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» 11.08.2023 року о 09:40 год. надійшла дитина ОСОБА_5 (криптогенний сепсис). До КП «РМЦРЗ» ДОР дитина надійшла вже з явними ускладненнями, що мали крайній ступінь враженості та незворотній характер порушень функцій органів та систем організму. Пацієнту ОСОБА_5 під час надходження до КП «РМЦРЗ» ДОР одразу був складений повний план обстеження. Проведене обстеження підтвердило встановлений клінічний діагноз та всі зазначені патологічні стани організму дитини. Від надходження стан дитини розцінюється як вкрай важкий, загрозливий для життя, за рахунок явищ поліорганної недостатності. В динаміці стан дитини погіршувався, прогресували явища поліорганної недостатності. Критична органна недостатність призвела до зупинки кровообігу за типом асистолії. Реанімаційні заходи не зазнали успіху. О 02:22 год. реанімаційні заходи зупинені у зв`язку із розвитком ознак біологічної смерті. 12.08.2023 року о 02:22 год. констатована біологічна смерть. За довідкою про причину смерті №5673 від 12.08.2023 року та Лікарського свідоцтва про смерть №5673 від 12.08.2023 року причина смерті ОСОБА_5 : « ОСОБА_12 недостатність. Інші уточнені ускладнення після хірургічних та терапевтичних втручань, не класифіковані в інших рубриках. Лікарський засіб або медикамент, неуточнений» Ускладнення, які призвели до смерті ОСОБА_5 виникли в ранньому післяопераційному періоді на етапі лікування дитини у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва». На етапі госпіталізації та лікування в КП «РМЦРЗ» ДОР інтенсивна терапія була направлена на корекцію вже наявних ускладнень у дитини. Обсяг обстеження та лікування у КП «РМЦРЗ» ДОР проводився в повному обсязі відповідно до протоколів та настанов МОЗ України. Заключний діагноз та наявні ускладнення повністю співпадають із заключенням судово-медичного експерта. КП «РМЦРЗ» ДОР наголошує на тому, що ступінь важкості дитини в умовах КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» була недооцінена саме лікарями даного закладу, що й призвело до надання медичної допомоги з запізненням та не в повному обсязі відповідно до патологічних станів пацієнта, а тому перекладання відповідальності Відповідача-1 на лікарів КП «РМЦРЗ» ДОР є безпідставним та не обґрунтованим.

25 квітня 2024 року представником позивачів адвокатом Фрідман В.Б. надані на адресу суду додаткові пояснення до позовної заяви у якому представник підкреслює, що Відповідач-1 не скористався своїм встановленим правом та не оскаржив ані сам Висновок за результатами клініко-експертної оцінки, ані його висновки, а значить фактично погодився із результатом КЕО. Також представник позивачів наголошує на тому, що Акт позапланової перевірки МОЗ України №17/349 від 14.08.2023 року, яким встановлено, що КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР не мало розроблених в установленому законодавством порядку клінічних маршрутів пацієнта та не мало і не діяло на підставі уніфікованих медичних стандартів, Відповідач-1 не оскаржував, а значить фактично погодився з висновками та результатами позапланової перевірки. На думку позивачів існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між відсутністю медико-технологічних документів у Відповідача-1 (клінічних маршрутів) та тим, що лікарями Відповідача-1 вчасно не було встановлено діагноз, який загрожує життю дитини та була недооцінена ступінь важкості стану здоров`я дитини позивачів ОСОБА_5 саме в умовах КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР, що призвело до надання лікарями медичної допомоги із запізненням, не в повному обсязі, на власний розсуд, без врахування медичних стандартів наслідком чого стала смерть сина позивачів ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду, представником відповідача Дніпровської міської ради Пастернак В.В. було оголошено подане 04.07.2024 року клопотання про зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання представник зазначала, що ДМР звернулась до Західної окружної прокуратури міста Дніпра щодо надання інформації стосовно встановлення винних осіб у кримінальному провадженні № 0000915 внесеному до ЄРДР від 11.08.2023 року. Західною окружною прокуратурою міста Дніпра повідомлено, що станом на 27.03.2024 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000915 з правовою кваліфікацією за ч. 1, 2 статті 140, ч. 3 статті 321- 1 КК України триває та здійснюється групою слідчих слідчого відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. В матеріалах справи № 204/1929/24 відсутня інформація щодо завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000915. Також на сьогодні відсутня інформація щодо пред`явлення підозри жодній з осіб у кримінальному провадженні № 0000915. Отже, станом на дату подання цього клопотання відсутні встановлені компетентним органом винні особи за ч. 1, 2 статті 140, ч. 3 статті 321- 1 ККУ у кримінальному провадженні № 0000915, яке було внесено до ЄРДР 11.08.2023 року саме «за фактом неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками, що спричинило смерть неповнолітнього». Ураховуючи, що встановлення винних осіб, їх вини та протиправності діянь можливо лише в порядку визначеному кримінальним процесуальним законодавством існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до завершення кримінального провадження № 0000915. Посилаючись на п. 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, Дніпровська міська рада просила суд зупинити провадження у справі № 204/1929/24 до завершення кримінального провадження № 0000915 та набрання законної сили судовим рішенням в кримінальному провадженні.

08 липня 2024 року через систему «Електронний суд» представником позивачів адвокатом Кудрявцевим О.В. подано до суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі у яких представник зазначає, що стороною позивачів надано достатньо доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Окрім цього, станом на дату подання клопотання кримінальне провадження № 0000915 від 11.08.2023 року не розглядається в порядку кримінального судочинства, а тому підстави для зупинення цивільної справи відсутні. Кримінальне провадження, на яке посилаються відповідачі, має 11 потерпілих, близько 13 томів справи, обтяжене численним експертизами та кількістю учасників, не має підозрюваних і, відповідно, обвинувачених. Крім цього, наразі взагалі не зрозуміло чи має це кримінальне провадження судову перспективу. Отже, зупинення із-за нього даної цивільної справи порушить права позивачів на реальний та ефективний доступ до правосуддя та розгляд справи протягом розумного строку.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача Дніпровської міської ради Пастернак В.В. про зупинення провадження у справі, суд протокольною ухвалою постановив відмовити у задоволенні клопотання. Приймаючи зазначене рішення, судом було враховано наступні висновки.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.

Пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України серед випадків, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачає об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо.

Така правова позиція сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 990/24/23 (провадження № 11-100заі23).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У цій справі, установлено, що у провадженні СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області дійсно знаходиться кримінальне провадження №0000915 від 11.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що матеріали справи дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факт), які є предметом судового розгляду.

Крім того, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумних строків розгляду справи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд вважає, що представником відповідача Дніпровської міської ради не доведена об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, крім цього, у такому випадку зупинення провадження призведе до затягування строків розгляду справи і є процесуально недоцільним, оскільки об`єктивних обставин, які унеможливлюють розгляд цієї цивільної справи, не було встановлено. У зв`язку із чим, судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

Окрім того, під час розгляду справи у судовому засіданні представником відповідача КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР» - адвокатом Шпаковою Т.С. оголошено подане 03.04.2024 року клопотання про призначення експертизи. В обґрунтування клопотання представник зазначала, що предметом спору у даній справі є відшкодування моральної шкоди завданої неналежним надання медичної послуги внаслідок якої настала смерть пацієнта. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. З огляду на заявлені підстави позову, а також долучені до матеріалів справи докази, представник вважала, що наявні обґрунтовані підстави для проведення експертизи з метою отримання відповідей на наступні питання: причини смерті ОСОБА_5 (що саме призвело до виникнення та розвитку поліорганної недостатності, чи могли лікарі уникнути виникнення даних наслідків, чи є в діях лікарів порушення (неякісне надання медичної допомоги), що призвело до тяжких наслідків та подальшої смерті, чи могли викликати такий стан лікарські засоби та їх побічні ефекти, чи є в цьому вина лікарів та інше, чи могли лікарі уникнути смерті пацієнта ОСОБА_5 та інші обставини) - особи, в діях якої наявні порушення, що спричинили смерть дитині (чи є порушення саме в діях працівників лікарні, які призвели до смерті пацієнта, чи є вина в їх діях); - причинно-наслідковий зв`язок (чи привели до смерті пацієнта саме дії працівників лікарні або якість надання медичних послуг, та якщо так, то якої саме лікарні, так як дитина перебувала в двох лікарнях). Таким чином, Відповідач-1 вбачав за необхідне призначити комісійну судово-медичну експертизу, з метою встановлення правильності надання медичної допомоги. Для проведення експертизи представник просила витребувати у ВП №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області копії медичних документів ОСОБА_5 та копії медичних експертиз.

29.04.2024 року представником позивачів адвокатом Кудрявцевим О.В. подано до суду через систему «Електронний суд» заперечення на клопотання про призначення експертизи у якому позивачі не погоджуються із вказаним клопотанням через його необґрунтованість. Представник зазначає, що висновок експерта для судової справи є рядовим доказом поряд із письмовими, речовими та електронними документами, а також показаннями свідків. Експертиза не має якогось виключного характеру. Відтак, твердження Відповідача-1 про те, що обставини справи неможливо встановити інакше як через проведення експертизи, є некоректним. Принаймні половина запитань, які Відповідач-1 пропонує поставити експерту, вже мають відповіді в матеріалах справи й ці відповіді зафіксовані в інших доказах, а саме документах, наданих позивачами. Таким чином, твердження Відповідача-1 про те, що окрім як експертизою встановити дійсні фактичні обставини справи неможливо, є необґрунтованим, а саме клопотання про призначення експертизи направлене на затягування судового процесу.

01 травня 2024 року представник відповідача КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР» - адвокат Шпакова Т.С. подала до суду клопотання про долучення письмових пояснень щодо необхідності призначення експертизи, зазначивши, що підставою для відшкодування заявленої шкоди є саме моральні страждання батьків, які були спричинені смертю сина. Таким чином, під час розгляду цієї справи необхідно встановити, чи наявні в діях відповідачів протиправні дії, внаслідок яких було спричинено смерть пацієнту ОСОБА_5 , чи наявний причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника та інші обставини. У цій справі до матеріалів справи не долучено висновок експерта, складений згідно Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, а відповідно причини смерті. Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 не містить в собі тверджень щодо відношення КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР до причин смерті. Більше того, в свідоцтві про смерть основною причиною смерті зазначено не дії лікарів або їх бездіяльність, а лікарський засіб або медикамент. Питання щодо встановлення винних осіб у причинах смерті пацієнта ОСОБА_5 відбувається в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000915 від 11.08.2023 року.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР» - адвоката Шпакової Т.С. про призначення експертизи, суд протокольною ухвалою постановив відмовити у задоволенні клопотання. Приймаючи зазначене рішення, судом було враховано наступні висновки.

Відповідно до вимог частини 1статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Як роз`яснено у п. п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», звернути увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Виходячи із предмета заявленого позову, суд вважає, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, не потрібні спеціальні знання в галузі психології, обставини, що стосуються предмету доказування можливо встановити на підставі зібраних у справі доказів і необхідності у проведенні судової психологічної експертизи суд не вбачав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надавши 02.04.2024 року на адресу суду заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник позивачів адвокат Фрідман В.Б. у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3 та Відповідача-4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити, посилаючись на відзив та пояснення, які були дані останніми в судовому засіданні.

Представник третьої особи Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР Шевченко А.А. в судовому засіданні просила прийняти рішення згідно чинного законодавства з урахуванням поданих ними пояснень.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 07 червня 2003 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданим 07 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська (а.с.21 т.1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 30.11.2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.23 т.1) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 19.07.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.22 т.1).

Згідно виписки КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР з медичної карти стаціонарного хворого №7933 складеної 11.08.2023 року лікуючим лікарем ОСОБА_13 за підписом завідувача відділення ОСОБА_8 , хворий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР на стаціонарі з 09.08.2023 року по 11.08.2023 року (а.с.24-26 т.1).

У пункті 6 вказаної виписки зазначений повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): заключний діагноз - септицемія, неуточнена (криптогенний сепсис); супутні діагнози - надмірна крайня плоть, фімоз та парафімоз, інші уточнені ураження статевого члена; ускладнення - синдром системної запальної відповіді (ССЗВ) неінфекційного походження з гострою недостатністю органів.

Згідно п.7 виписки, скарги: головка статевого члена не оголюється, біль при сечовипусканні, роздування крайньої плоті при акті сечовипускання; стан ОСОБА_5 при госпіталізації стабільний; план лікування: ЗАК, ЗАС, огляд анестезіолога; план медикаментозного лікування оперативне лікування. Операції та процедури (10.08.2023): регіональна блокада, нерв тулуба, пацієнт з легкими системними розладами, не екстрена допомога або невідомо; загальна анестезія, циркумцизія (обрізання крайньої плоті) у чоловіків. 10.08.2023 консультація педіатра ОСОБА_14 , скарги на момент огляду на багаторазову блювоту, рідкий стул, лихоманку, жовтушність шкіряних покривів. Загальний стан дитини важкий за рахунок токсико-ексикозу, жовтяничного синдрому, проявами гострої ниркової недостатності. Діагноз попередній: гемолітико-уремічний синдром. Стан при виписці важкий. 11.08.2023 перевідний епікриз. Дитина переведена з хірургічного відділення до ВАІТ у супроводі анестезіолога у зв`язку з погіршенням стану за рахунок розвитку гіпотонії, зниження діурезу, інтоксікаційного с-му, ймовірно зумовлено токсичною дією препаратів. Діагноз кріптогенний сепсис.

З пункту 8 виписки вбачається, що дитина ОСОБА_5 для подальшого лікування переводиться до Обласної дитячої лікарні, перевід узгоджено з адміністрацією.

Згідно виписки КП «РМЦРЗ» ДОР» з медичної карти стаціонарного хворого №15534 складеної 12.08.2023 року лікуючим лікарем та завідуючим відділення ОСОБА_15 , хворий ОСОБА_5 знаходився у КП «РМЦРЗ» ДОР» на стаціонарному лікуванні з 11.08.2023 року по 12.08.2023 року із основним діагнозом (п.6) побічна дія інших та неуточнених лікарських засобів та медикаментів; ускладнення: токсичний шок невстановленої епітології, синдром поліорганної недостатності (серцево-судинна недостатність, легенева недостатність і набряком легенів на тлі РДС 2типу, тромбо-геморрагіний синдром, гостра печінкова недостатність, ниркова недостатність у стадії анурії, гостра надниркова недостатність, церебральна недостатність із розвитком набряку головного мозку, периферійна нейропатія, рабдоміоліз). Супутній діагноз надмірна крайня плоть, фімоз та парафімоз. При надходженні дитини до КП «РМЦРЗ» ДОР» скарги (п.7): на утруднене дихання, слабкість, біль у попереку, череві, багаторазову блювоту, рідкий стул, жовтушність покривів, зменшення сечі. Динаміка стану: за час спостереження зберігалась негативна динаміка за рахунок зростання органної недостатності; прогресування явища дихальної недостатності із необхідністю початку кисневої терапії та в подальшому ШВЛ; зберігались та прогресували явища ниркової та печінкової недостатності; зберігався тромбогеморагічний синдром; прогресувала рефрактерна до терапії серцево-судинна недостатність. 12.08.2023 о 1:48 на тлі критичної недостатності органів у дитини відмічається зупинка кровообігу; за даними монітору асистологія; розпочато непрямий масаж серця, продовжена апаратна ШВЛ. О 2:22 реанімаційні заходи зупинені у зв`язку із розвитком ознак біологічної смерті; констатована біологічна смерть.

Як вбачається із довідки про причину смерті (до форми №106/о №5673) та лікарського свідоцтва про смерть №5673, виданих 12.08.2023 року КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: поліорганна недостатність. Інші уточнені ускладнення після хірургічних та терапевтичних втручань, не класифіковані в інших рубриках. Лікарський засіб або медикамент, неуточнений (а.с.32, 33-34 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2023 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво серії НОМЕР_4 про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 11 років (а.с.31 т.1).

Згідно Акту від 14 серпня 2023 року №17/349 складеного Міністерством охорони здоров`я України за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері господарської діяльності з медичної практики, що підлягає ліцензуванню КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР (а.с.35-68 т.1), проведена позапланова перевірка виявила ряд порушень вимог законодавства: 13) у суб`єкта господарювання не розроблені в установленому законодавством порядку клінічні маршрути пацієнта на такі нозологічні форми та стани «Сепсис», «Шок» та «Поліорганна недостатність» - повідомлення не подане порушення ліцензійних умов, матеріальні збитки для держави; 25) ліцензіат не подав повідомлення до МОЗ України про прийняття на роботу медичних працівників, які були призначені на відповідні посади в червні 2023 року повідомлення не подане - порушення ліцензійних умов, матеріальні збитки для держави; 28) контроль якості надання медичної допомоги щодо розгляду випадків, які стали причиною для проведення позапланової перевірки, не здійснювався, а саме: в закладі не проведено засідання медичної ради та клінічного розбору випадків контроль якості не здійснюється або не підтверджений документально шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 31) встановити якість надання медичної допомоги пацієнтам Ліцензіатом не можливо, оскільки значна частина медичної документації потерпілих вилучена СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відсутні результати судово-медичної експертизи та лабораторного дослідження лікарських препаратів ліцензіатом надаються несвоєчасна медична допомога та медичні послуги пацієнтам шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 37) ліцензіат не проінформував територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного законодавства про надзвичайні події та ситуації, що становлять загрозу для здоров`я пацієнтів, санітарного та епідемічного благополуччя у визначені МОЗ строки (бактеріальні посіви епідеміологічно значущих приміщень не проводились) ліцензіат не інформує або інформує невчасно територіальні органи центрального органу виконавчої влади про надзвичайні події та ситуації, що становлять загрозу для здоров`я населення, санітарного та епідемічного благополуччя шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 39) лікарський препарат Діпрофол 1% використовувався пацієнтам з порушенням вимог застосування, що зазначені в його інструкції, а саме: один флакон застосовувався декільком пацієнтам ліцензіат не дотримується правил зберігання та здійснення контролю якості лікарських засобів у лікувально-профілактичних заходах шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 41.3) у період з 07 по 09.08.2023 в операційному блоці були перебої холодного водопостачання холодного та гарячого водопостачання шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові; 41.7) стандартні операційні процедури раціонального використання антибіотиків та антибіотико профілактики не розроблені, бактеріологічний контроль епідеміологічно значущих приміщень не проводився, епідеміологічне розслідування випадку, який став причиною цієї позапланової перевірки в закладі, проводилося без аналізу можливого внутрішньо-лікарняного інфікування своєчасності та повноти санітарно-протиепідемічних заходів з профілактики внутрішньо-лікарняних інфекцій порушення ліцензійних умов, матеріальні збитки для держави, шкода здоров`ю людини; 56.2) лікар-анестезіолог дитячий ОСОБА_16 , який проводив загальне знеболення під час оперативного втручання пацієнтці ОСОБА_17 (38 років), не має сертифіката лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Анестезіологія» - сертифіката немає шкода здоров`ю людини, моральна шкода, заподіяна пацієнтові. У Акті також зазначено інформацію про потерпілих, зокрема, ОСОБА_5 (історія хвороби №7933).

Із висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 складеного 18.10.2023 року комісією Департаменту охорони здоров`я ДОВА (а.с.69-77 т.2) вбачається, що на рівні КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР» виявлені наступні недоліки: погіршення стану дитини діагностовано черговим лікарем-хірургом та описано із запізненням через 10 год. 40 хв. після операції о 22:30 та визначено, як важке, але лікування продовжується без корекції, призначена консультація лікаря-педіатра; переведення до ВАІТ лише через 2 год. після огляду чергового хірурга (12 год. 50 хв. після операції) з ознаками важкої поліорганної недостатності (нестабільна геодинаміка з гіпотензією, ниркова недостатність з анурією, печінкова недостатність із значною коагулопатією) та органної недостатності; у ВАІТ лікарем-анестезіологом ОСОБА_9 інтенсивна терапія проводиться не в повному обсязі та не відповідає наявному стану дитини, а саме: не призначені вазопресорна та кардіотонічна підтримка при наявній гіпотензії; при розладах коагуляційного гемостазу не проводиться замісна терапія компонентами крові; при анурії продовжується введення фуроссміду, який потенціює некроз ниркових канальців; необґрунтований об`єм інфузійної терапії; необґрунтоване призначення дексаметазону при підозрі на сепсис може підвищувати імуносупресію; загальний рідинний баланс дитини не контролюється; не розглядається питання проведення замісної ниркової терапії, що свідчить про відсутність та дотримання клінічних маршрутів пацієнтів у критичних станах.

Як вбачається із відповіді Міністерства охорони здоров`я України (а.с.113-118 т.2), відповідно до наказу МОЗ від 23.10.2023 року №172-Адм комісія МОЗ здійснила перевірку з виконання розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері господарської діяльності з медичної практики, що підлягає ліцензуванню, від 18 серпня 2023 року №17/347 у строк, визначений ч.4 ст.6 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР за результатами якої був складений акт від 24.10.2023 року №17/360 та акт про невиконання розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики від 24.10.2023 року №2. За результатами перевірки, МОЗ наказом від 31.10.2023 року №1887 зупинив дію ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР за спеціальностями: дитяча хірургія, дитяча анестезіологія, хірургія, анестезіологія, строком на 14 календарних днів. Згодом, наказом МОЗ від 29.11.2023 року №2028 дію ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики КНП «МБКЛМД ім. проф. М.Ф.Руднєва» ДМР відновлено.

Із листа заступника керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра від 27.03.2024 року №114-405-24 вбачається, що 11.08.2023 року до ЄРДР СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості за №0000915 з правовою кваліфікацією за ч.ч.1,2 ст.140, ч.3 ст.321-1 КК України. Досудове слідство у кримінальному провадженні триває. На теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру (а.с.106 том 2).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 284 ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах про відшкодування моральної шкоди, що враховується у цих правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до статті 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадянам України надається лікувально-профілактична допомога поліклініками, лікарнями, диспансерами, клініками науково-дослідних інститутів та іншими акредитованими закладами охорони здоров`я, службою швидкої медичної допомоги, а також окремими медичними працівниками, які мають відповідну ліцензію.

Лікуючий лікар може обиратися безпосередньо пацієнтом або призначатися керівником закладу охорони здоров`я чи його підрозділу. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження і лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря (стаття 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

Надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправним.

Подібних висновків дійшов Верховних Суд у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 661/2894/16-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 квітня 2024 року у справі № 584/947/20.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21 звернув увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг, вказавши, що «мають пред`являтися пропорційні вимоги до ступеня деталізації обставин справи, які надаються пацієнтами. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, що полягають у завданні шкоди здоров`ю, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін».

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

З урахуванням наведених вище вимог закону та встановлених обставин справи, на підставі досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що позивачі довели наявність факту заподіяння їм діями Відповідача-1 (який не є безпосереднім завдавачем шкоди, але зобов`язаний її відшкодувати в силу вимог закону як роботодавець винуватців заподіювачів шкоди) моральної шкоди, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою (смертю їх дитини) є безпосередній причинний зв`язок, а Відповідачем-1 не спростовано відсутність протиправності дій та вини в завданні такої моральної шкоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування завданої шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обґрунтовуючи заявлений розмір на відшкодування моральної шкоди кожному з позивачів у сумі 19 070 500 грн, останні посилаються на те, що з моменту смерті сина ОСОБА_5 вони не можуть нормально сприймати життя людей довкола, замкнулись у собі, траплялися приступи панічних атак, життя втратило сенс та порушує їх звичайний спосіб життя, що призводить до душевних страждань, переживань та втрати можливостей.

На підтвердження спричинених моральних страждань внаслідок смерті сина, позивачем ОСОБА_1 надано висновок №29/12/23-ШРО складений 29.12.2023 року експертом психологом ОСОБА_18 за результатами судово-психологічної експертизи ОСОБА_1 (а.с.125-169 т.2).

Згідно висновку, ОСОБА_1 внаслідок смерті його рідного сина дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода). Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_1 внаслідок смерті його рідного сина, визначено експертом у розмірі від 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США. Також експерт психолог у висновку зазначає, що ситуація, яка є для ОСОБА_1 психотравмувальною і слугує джерелом моральних страждань, не завершилась і продовжується в часі. На момент обстеження ОСОБА_1 ще не опрацював психотравмувальну подію в усіх її аспектах, триває опір свідомості для засвоєння інформації про психотравмувальну подію, що перешкоджає переходу до проживання стану горя та включення психотравмувальної події до свого життєвого досвіду як його невід`ємної частки.

Також, на підтвердження спричинених моральних страждань внаслідок смерті сина, позивачем ОСОБА_2 надано висновок №15/12/23-НСА складеного 15.12.2023 року експертом психологом ОСОБА_18 за результатами судово-психологічної експертизи ОСОБА_2 (а.с.170-213 т.2).

Згідно висновку, ОСОБА_2 внаслідок смерті її рідного сина дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода). Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_2 внаслідок смерті її рідного сина, визначено експертом у розмірі від 5 000 000,00 (п`ять мільйонів) до 10 000 000,00 (десять мільйонів) доларів США. Також експерт психолог у висновку зазначає, що ситуація, яка є для ОСОБА_2 психотравмувальною і слугує джерелом моральних страждань, не завершилась і продовжується в часі. На момент обстеження ОСОБА_2 ще не опрацювала психотравмувальну подію в усіх її аспектах, триває опір свідомості для засвоєння інформації про психотравмувальну подію, що перешкоджає переходу до проживання стану горя та включення психотравмувальної події до свого життєвого досвіду як його невід`ємної частки.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Згідно частини 3 ст.23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2021 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

З огляду на те, що настала смерть дитини позивачів внаслідок недбалого ставлення лікарів Відповідача-1 до своїх професійних обов`язків, оцінивши тяжкі наслідки такої втрати для позивачів як батька та матері, що негативно позначилися на їх моральному стані, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсяг фізичних та душевних страждань, їх тривалість, неможливість поновити попереднє становище внаслідок смерті дитини, а також керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, суд визнає розумною і допустимою суму відшкодування моральної шкоди 2 000 000,00 грн, кожному з позивачів.

Такий висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 361/5334/18 (провадження № 61-12136св24), від 09 квітня 2025 року у справі № 344/10156/23 (провадження № 61-2312св24), від 21 травня 2025 року у справі № 205/7725/23 (провадження № 61-16884св24).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір грошової компенсації завданої позивачам моральної шкоди, суд вважає його мотивованим та обґрунтованим, оскільки факт смерті сина позивачів є невідновлюваною втратою, є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань.

До того ж, сам факт допущення недоліків у лікуванні, внаслідок чого позивачі втратили сина, свідчить про наявність підстав для відшкодування медичною установою моральної шкоди, спричиненої позивачам, навіть при наявності лише розпочатого кримінального провадження щодо медичних працівників внесеного 11.08.2023 року до ЄРДР СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за №0000915 з правовою кваліфікацією за ч.ч.1,2 ст.140, ч.3 ст.321-1 КК України; досудове слідство у кримінальному провадженні триває; на теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру.

Наведене узгоджується з подібними висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 661/2894/16-ц, в якій касаційний суд, навіть незважаючи на закриття кримінального провадження щодо медичних працівників обласної клінічної лікарні за відсутністю складу злочину, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу смертю дружини, яка була обумовлена сукупністю факторів, зокрема і недоліками у лікуванні.

Зазначену моральну шкоду суд вважає необхідним стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, оскільки вона завдана їхніми працівниками під час виконання ним своїх трудових/службових обов`язків. Суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану працівниками під час виконання трудових обов`язків, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України є юридична особа.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 149/1125/20 (провадження № 61-6089св23).

Також, суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Щодо наданих позивачами висновків фахівця в галузі психології, суб`єкта судово-експертної діяльності ОСОБА_18 за результатами проведення психологічної експертизи ОСОБА_1 від 29.12.2023 (а.с.125-169 т.2) та висновку фахівця в галузі психології, суб`єкта судово-експертної діяльності ОСОБА_18 за результатами проведення психологічної експертизи ОСОБА_2 від 15.12.2023 (а.с.170-213 т.2), суд зауважує, що висновки є належними доказами, оскільки стосуються обставин, що входять до предмету доказування в межах цієї цивільної справи. До того ж, із тексту зазначених висновків вбачається, що експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, що відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про судову експертизу».

Вказане узгоджується із подібним правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 302/422/21, від 27 червня 2024 року у справі № 2-4125/11 (провадження № 61-12798св23).

Доводи Відповідача-1 з приводу того, що питання щодо встановлення причин смерті ОСОБА_5 , а також встановлення наявності складу злочину в даному випадку, в тому числі наявність порушення надання медичної допомоги, що спричинили смерть дитини, відноситься до кримінальної юрисдикції; відсутності відомостей про результати досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000915 від 11.08.2023 року, в також відсутності відомостей про вручення обвинувального акту або постановлення вироку суду щодо наявності складу злочину в діях працівників (лікарів) КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва», суд відхиляє, оскільки судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами враховано протиправність дій лікарів, які перебували у трудових відносинах із закладом охорони здоров`я - КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» та виконували свої посадові обов`язки.

Посилання Відповідача-1 на те, що матеріали справи не містять доказів про порушення саме лікарями КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» чинних медичних нормативів, суд відхиляє, оскільки зазначене спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, які оцінені судом у встановленому процесуальним законом порядку, зміст яких свідчить про те, що смерть дитини настала внаслідок ненадання належної медичної допомоги, а тому, саме КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» має відшкодувати позивачам спричинену моральну шкоду.

Вимоги позивачів в частині стягнення з відповідачів Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України моральної шкоди задоволенню не підлягають як такі, що не грунтуються на законі, а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 14, 76-82, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради, Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа - Державна Казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальне підприємство «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення 26.12.2025 року.

Суддя Н.В. Токар