УХВАЛА

26грудня 2025 року

м. Київ

справа № 565/2421/24

провадження № 61-15827ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») з вимогою стягнути на її користь грошові кошти у розмірі 14 000,00 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, які є 1/2 частиною банківського вкладу з нарахованими відсотками, розміщеного ОСОБА_2 на підставі договору від 24 травня 2019 року № 8 на вклад «Мій прогресивний депозит».

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який згодом було розірвано, між подружжям існував спір з приводу поділу спільного майна, який вирішено рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 року у цивільній справі № 565/1362/19. Цим рішенням, яке набрало законної сили 11 лютого 2021 року, за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частини банківського вкладу в сумі 28 000,00 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору від 24 травня 2019 року № 8 на вклад «Мій прогресивний депозит», укладеного ОСОБА_2 .

3. 22 листопада 2021 року позивачка звернулася до банку з письмовою заявою про прийняття судового рішення до виконання, проте відповідач не виконав судове рішення у частині повернення їй як власнику половини банківського вкладу.

4. Рішенням від 12 травня 2025 року Вараський міський суд Рівненської області позов задовольнив. Стягнув з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 14 033,13 доларів США, що еквівалентно 583 034,45 грн, які є 1/2 частини банківського вкладу з нарахованими відсотками, розміщеного ОСОБА_2 в АТ «Ощадбанк» на підставі договору від 24 травня 2019 року № 8 на вклад «Мій прогресивний депозит». Вирішено питання розподілу судових витрат.

5. Постановою від 04 грудня 2025 року Рівненський апеляційний суд апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк», у інтересах якого діє адвокат Опейда А. В., залишив без задоволення, а рішення Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року - без змін.

Узагальнені доводи касаційної скарги

6. 15 грудня 2025 року АТ «Ощадбанк», у інтересах якого діє адвокат

Опейда А. В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року, а також ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

7. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

8. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19, від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16 від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13г10, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 1522/25684/12, постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18, від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19.

9. Заявник вказує на те, що касаційна скарга АТ «Ощадбанк» у цій справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики для необмеженого кола суб`єктів господарювання та незалежно від форми власності в контексті правовідносин клієнта з банком.

10. Судові рішення у цій справі містять висновки про те, що банк, будучи обізнаним із рішенням суду у справі про поділ майна подружжя, «не виконав це рішення», «не врахував права позивача» та «неправомірно виплатив кошти іншій особі». Таким чином, судові акти фактично формують щодо АТ «Ощадбанк» негативну оцінку як установи, що: нібито порушує судові рішення, у яких банк навіть не був стороною; нібито порушує права осіб, які не є вкладниками банку і не мають з ним договірних відносин; може бути притягнута до відповідальності не за власні порушення, а за наслідки поділу майна між третіми особами.

11. Крім того вирішення справи у спосіб, як це викладено у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, не відповідає усталеній позитивній характеристиці банку як добросовісного партнера та сумлінного надавача фінансових послуг, отже набуває виняткового значення та потребує касаційного перегляду з метою формування єдиної правової позиції у справах, які виникають з підстав укладення договорів.

Позиція Верховного Суду

12. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

13. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

14. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

15. Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 583 034,45 грн, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 = 757 000,00 грн).

16. Отже ця справа, виходячи з ціни позову, за загальним правилом належить до категорії справ, рішення у яких відповідно до пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

17. АТ «Ощадбанк» послалося на підставу, передбачену підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення з такою ціною позову можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, зокрема, застосування статті 1073 ЦК України до зобов`язань підтверджених судовим рішенням та застосування висновків Верховного Суду.

18. Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить із того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

19. Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права.

20. Верховний Суд дійшов переконання, що АТ «Ощадбанк» не зазначило у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і по своїй суді є обґрунтуванням формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

21. Касаційна скарга також містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу). Відповідно, Суд повинен оцінити такі доводи АТ «Ощадбанк» щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

22. Щодо доводів про те, що справа має для заявника виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування.

23. Касаційна скарга не містить переконливих доводів про те, що справа має виняткове значення для АТ «Ощадбанк». Посилання у скарзі на те, що висновки судів є безпідставними, несправедливими, такими, що грубо порушують установлену судову практику, не можуть бути оцінені судом як виняткові обставини, оскільки саме по собі незадоволення сторони результатом розгляду справи або незгода з правовою позицією судів попередніх інстанцій не створює винятковості та не може бути підставою для відкриття касаційного провадження.

24. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі, яка в силу закону не підлягає касаційному оскарженню.

25. Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

26. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в цій справі відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

27. Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

28. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

29. Судом враховано, що Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

30. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

31. Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

32. З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Ощадбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, а підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

33. Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів банківського вкладу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак О. М. Осіян Н. Ю. Сакара