Справа № 523/4772/25
Провадження №2/523/3471/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам,

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м. Одеси звернулася директор Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради О.П. Китайська з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачену суму допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 144 000, 00 грн.

В обґрунтування позовної заяви, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 за допомогою мобільного додатка Єдиного державного веб порталу електронних послуг «Дія» подала заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на своє ім`я та ім`я малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, на обліку УСЗН в Пересипському районі перебував чоловік відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам нараховувалась ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2 у розмірі 5 000,00 грн. у період з березня 2022 року по лютий 2024 року.

20 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до УПСЗН в Пересипському районі з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на новий шестимісний строк, до якої додала довідку з місця роботи чоловіка ОСОБА_3 .

Для визначення права ОСОБА_1 на продовження виплати допомоги УПСЗН в Пересипському районі проведено перевірку правомірності встановлення їй та її сім`ї статусу внутрішньо переміщених осіб.

Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_3 працевлаштований в ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» з 10.02.2017, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Під час працевлаштування ОСОБА_3 вказав адресу фактичного проживання:, АДРЕСА_2 .

Крім того, згідно листа Одеського ліцею №67 Одеської міської ради, ОСОБА_2 навчається в ліцеї з 23.02.2021, зарахований на навчання за заявою матері від 22.02.2021.

Посилаючись на те, що на час введення в Україні воєнного стану ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_2 не переміщалися з тимчасово окупованої території України чи території, на яких ведуться бойові дії, доказів перебування з родиною за місцем реєстрації у місті Харкові станом на 24 лютого 2022 року до управління не надала, представник позивача звернулася до суд з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 144 000,00 грн.

06 листопада 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Богорел С.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відзив мотивований тим, що факт працевлаштування ОСОБА_3 в ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» та зазначення ним у лютому 2017 року у заяві на працевлаштування адреси фактичного проживання: с. Коблево Миколаївської області, не свідчать про те, що станом на момент звернення відповідача до позивача із спірною заявою у березні місяці 2022 року (через п`ять років) ОСОБА_3 фактично не проживав у місті Харків чи не міг там проживати.

Представник відповідача зазначив, що дійсно ОСОБА_2 з 23.02.2021 року зарахований на навчання в Одеському ліцеї №67 Одеської міської ради за заявою матері від 22.02.2021 року. Як на момент вступу до ліцею, так і в період навчання і на час звернення відповідача до позивача з заявою у березні 2022 року, син відповідача переважно та фактично проживав у місті Харкові, а форма навчання була дистанційною, що не спростовується наданою позивачем копією довідки (Інформації) Одеського ліцею №67 Одеської міської ради.

Відтак, інформація у заявах відповідача відповідала дійсності і була повністю достовірною.

Також, представник відповідача ОСОБА_4 послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14- 445цс18) та постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18), згідно яких правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

10 листопада 2025 року представник Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Трусова Ю.В. подала до суду відповідь на відзив, в якому просила позов Департаменту задовольнити в повному обсязі. У відповіді представник позивача зазначила, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у статті 1 цього Закону. Тому, важливим є саме факт перебування особи на момент виникнення воєнного стану на зазначеній території та переміщення з неї. Відповідач ОСОБА_1 на момент виникнення обставин, зазначених в статті 1 Закону не переміщалася з тимчасово окупованої російською федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії, після введення в Україні воєнного стану.

Щодо навчання з 23.02.2021 року ОСОБА_5 в Одеському ліцеї №67 Одеської міської ради, представник позивача зазначила, що форма навчання у 2021, 2022 навчальних роках очна, в подальшому була змішана форма навчання, а не дистанційна як зазначає представник відповідача у відзиві. Також, до позовної заяви були надані копії журналу про відвідуваність ОСОБА_2 .

Крім того, представник позивача вказала, що заява відповідача ОСОБА_1 про зарахування її сина до ліцею №67, подана відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 16 квітня 2012 року №367 про затвердження Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, та підтверджує факт проживання ОСОБА_1 у місті Одесі до 24.02.2022.

Отже, відповідач ОСОБА_1 при поданні заяв про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання надала недостовірні відомості, що призвело до неправомірного отримання нею допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Ухвалою суду від 28.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради Трусова Ю.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, позицію зазначену у відзиві підтримав.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що від сторони позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 квітня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від свого імені та імені дитини ОСОБА_2 подала заяву №589/2 про взяття на облік ВПО (а.с.12,13).

ОСОБА_1 зареєстрована з 01 лютого 1994 року за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 19.03.2024 року ( а.с.11).

Згідно довідки від 20.04.2022 №5138- ОСОБА_1 взята на облік внтурішньопереміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .

Згідно довідки від 20.04.2022 №5138- ОСОБА_2 взятий на облік внтурішньопереміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .

Рішенням УПСЗН в Пересипському районі ДП та СП ОМР від 23.05.2022, ОСОБА_1 як переміщеній особі, призначено допомогу на проживання у розмірі 2 000,00 грн, ОСОБА_2 , як дитині до 18 років 3 000,00 грн. Допомога ВПО призначена з 01 березня 2022 року по 30 червня 2022 року (а.с.16-17).

ОСОБА_3 надав згоду на те, щоб його допомогу ВПО отримувала дружина, що підтверджується заявою від 20 березня 2024 року (а.с.20).

Рішенням -2024-1 від 12 квітня 2024 року, ОСОБА_1 з 01.03.2024 року призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам згідно Постанови №332 у загальній сумі 7 000,00 грн, а саме: ОСОБА_1 - 2 000,00 грн., ОСОБА_2 - 3 000,00 грн., ОСОБА_3 2 000,00 грн. (а.с.21).

Відповідача ОСОБА_1 повідомлено про надання державної допомоги сім`ям з дітьми (а.с.22).

Відповідно до довідок ТОВ «ТІС» № 55 від 30.06.2024 року та №2410/3 від 24.10.2024, ОСОБА_3 працює в ТОВ «ТIС» з 10.02.2017 р. (Наказ про прийняття № 99-к від 09.02.2017 р.), на посаді машиніста тепловоза (змінний), Локомотиво-вагонна служба. Місце фактичного проживання ОСОБА_3 , вказане ним в заяві під час працевлаштування: АДРЕСА_2 . На даний час характер роботи машиніста тепловозу пов`язаний з пресуванням на території підприємства, а також з відрядженнями (а.с.23, 24).

Згідно табелів обліку використаного робочого часу, ОСОБА_3 відпрацював у ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» за періоди :

- з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року 17 днів, всього 121 годину;

- з 01.12.2021 року по 31.12.2021 року 23 дні, всього 170 годин;

- з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року 23 дні, всього 170,75 годин;

- з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року 8 днів, всього 66 годин;

- з 01.03.2022 року по 31.03.2022 року 5 днів, всього 37 годин;

- з 01.04.2022 року по 30.04.2022 року 4 дні, всього 32 години.

У періоди з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 року по 30.06.2022 року, з 01.07.2022 року по 31.07.2022 року ОСОБА_3 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 27-28).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? навчався в Одеському ліцеї №67 ОМР з 23 лютого 2021 року, а саме у 2021, 2022 навчальному році на очній формі навчання, у 2021-2022 навчальному році на змішаній формі навчання, у 2023-2024 навчальному році змішана форма навчання, що підтверджується інформацією в.о. директора Одеського ліцею №67 ОМР Фітьо О. (а.с.29).

З заяви ОСОБА_1 на ім`я директора Одеського НВК №67 ЗОШ І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Ніколенко І.І. вбачається, що остання просила зарахувати її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1 класу з українською мовою навчання (а.с.36).

В матеріалах справи наявна копія відомості обліку відвідування (пропусків) занять ОСОБА_2 період з 01.09.2021 року по 01.03.2022 року (а.с.31-35).

Рішенням УПСЗН в Пересипському районі від 15.08.2024 №19.08.-14/99 скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 №5138- з підстав, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а саме подання завідомо неправдивих відомостей (а.с.37).

Рішенням УПСЗН в Пересипському районі від 15.08.2024 №19.08.-14/100 скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 №5138- з підстав, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а саме подання завідомо неправдивих відомостей (а.с.38).

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги № 20.06-07/130 від 09.01.2025, ОСОБА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , за період з 01.03.2022 року до 30.06.2024 року отримала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, постанова 332, у загальній сумі 144 000,00 грн. (а.с.39-40).

ОСОБА_1 за вих № 19.08-17/16 від 23.08.2024 року направлено повідомлення УПСЗН в Пересипському районі про повернення виплачених коштів допомоги у розмірі 184 000,00 грн., яке 03 вересня 2024 року отримане нею особисто, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.41-42,43).

13.01.2025 року ОСОБА_1 направлено повідомлення УПСЗН в Пересипському районі про повернення виплачених коштів допомоги з вирахуванням виплачених коштів отриманих ОСОБА_3 , а саме у розмірі 144 000,00 грн., яке 18.01.2025 отримане нею особисто, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.44,45).

Допомога на даний час не повернута.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлюються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Згідно із ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею цього Закону.

У відповідності до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є довідка.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» № 709 від 11.07.2023, яка набрала чинності 15 липня 2023 року, з 1 серпня 2023 р. виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), з урахуванням змін, затверджених цією постановою. (пункт 3 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709)

Перевірку відповідності відомостей щодо внутрішньо переміщеної особи вимогам, зазначеним у пункті 2 цієї постанови, Міністерство фінансів проводить станом на 1 серпня 2023 року.

У разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи (п.24 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709).

Виплачена до 1 серпня 2023 р. допомога у разі виявлення відповідності відомостей щодо внутрішньо переміщеної особи критеріям, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, не підлягає відшкодуванню, крім внутрішньо переміщених осіб, яким допомога виплачена неправомірно.

Відповідно до пункту 29 Порядку № 332 (у редакції на час подання позову), у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період, суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми безпідставно нарахованої та виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Підставою для звернення до суду є встановлення позивачем відсутності підстав для виплати допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 року по 30.06.2024 року у розмірі 144 000, 00 грн та неможливість стягнення безпідставно сплачених сум допомоги в позасудовому порядку.

Оскільки, спір який виник між сторонами стосується набуття, збереження майна без достатньої правової підстави то до правовідносин слід застосовувати положення встановлені Главою 83 ЦК України.

За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц.

Суд виходить із того, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Таким чином, законодавець пов`язує надання статусу внутрішньо переміщеної особи саме з фактом проживання особи на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Матеріалами справи судом встановлено наступне:

1) чоловік відповідачки ОСОБА_3 з 10.02.2017 року працює на посаді: машиніст тепловоза (змінний), локомотиво - вагонна служба. В заяві під час працевлаштування, чоловік відповідачки зазначав адресу проживання: АДРЕСА_2 . Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 19.11.2025 року по справі № 523/4757/25 стягнуто з ОСОБА_3 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надміру виплачену суму допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок;

2) малолітній син відповідачки ОСОБА_2 з 23 лютого 2021 року навчається в Одеському ліцеї №67. У 2021 2022 року очна форма навчання та змішана форма навчання; у 2023 2024 роки змішана форма навчання.

При цьому, відомостями про відвідування занять ОСОБА_6 у період з 01.09.2021 року по 01.03.2022 року не підтверджується, що малолітній ОСОБА_7 навчався онлайн.

3) заява відповідачки ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 20.03.2024 містить склад сім`ї відповідачки, до якого входять син та чоловік. Також в заяві відповідачка зазначає, що не працює, одружена, чоловік працює, проживають разом.

4) будь-які дані про перебування відповідачки з дитиною за місцем реєстрації у АДРЕСА_3 , станом на 24.02.2022 року, та переміщення після 24.02.2022 року до м.Одеси, позивачка суду не надала.

Таким чином, позивачка жодними доказами не підтвердила суду проживання станом на 24.02.2022 року за місцем реєстрації в м. Харків, разом із дитиною, та переміщення після 24.02.2022 року до м. Одеси.

Суд констатує, що хоча тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, це не звільняє позивача від спростування підстав позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19.

Наявний в матеріалах справи розрахунок довідку про отримання допомоги ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 30.06.2024, відповідач також не спростувала.

Ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів на спростування доказів наданих позивачем, які підтверджують факт недобросовісної поведінки відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 12, 13, 258-259, 264-265, 274-275, 279, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовськак, 2-Д, ) суму надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 144 000 (сто сорок чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовськак, 2-Д, ) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 19.12.2025 року, у зв`язку із періодичною та тривалою відсутністю в суді світла.

Суддя: К.О. Далеко