Єдиний унікальний номер 722/2491/25
Номер провадження 2-о/722/120/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: Суського О.І.

секретаря: Сімак О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.05.2018 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 . Зазначив, що з колишньою дружиною домовилися, що їхній син буде проживати з ним, крім того уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Колишня дружина з січня 2025 року фактично самоусунулася від виховання та утримання їхнього спільного сина, його вихованням і утриманням заявник займається самостійно. Відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створює всі необхідні умови для спільного проживання та забезпечує усім необхідним, купує одяг, засоби гігієни, приділяє достатньо часу для розвитку сина, сприяючи його інтелектуальному та духовному зростанню, слідкує за його навчанням, систематично спілкується з класним керівником та директором школи. Крім того турбується про його стан здоров`я, забезпечує проходження оглядів у лікаря, купує ліки, також піклується про здорове та повноцінне харчування.

З огляду на те, що їхня спільна дитина знаходиться на його одноособовому вихованні, примусити матір брати участь у вихованні дитини не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений, а тому виникає необхідність у встановленні юридичного факту самостійного виховання неповнолітньої дитини. Встановлення факту має для заявника важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть можливість заявнику оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків та після закінчення воєнного стану виїхати з нею за кордон без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом з дитиною, користуватися гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Чинним законодавством України не конкретизовано перелік пільг, право на отримання яких надається одинокому батьку, однак він користується тими ж правами, що і одинока матір.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій підтверджує викладені в заяві обставини та просить їх задовольнить, а також просив справу розглянути без його участі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її участі, підтверджує обставини викладені в заяві, а саме те, що їхній син проживає з колишнім чоловіком, який самостійно займається його вихованням та утриманням, проти задоволення заяви не заперечує.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника.

Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 23.11.2005 року, Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області, копії картки платника податків та копії витягу з реєстру Сокирянської територіальної громади №2025/015244677 від 16.10.2025 року, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 26.01.2015 року Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, про зо зроблено відповідний актовий запис №06.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.05.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 31.08.2012 року Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №16.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 16.10.2025 року №1164, складеного комісією у складі старости, інспектора з питань соціального захисту населення, завідувача ВОБ, в присутності члена домогосподарства ОСОБА_1 підтверджується, що згідно даних по господарського обліку №3/245 в житловому приміщенні зареєстровані та на час перевірки дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , 1988 р.н. заявник; ОСОБА_3 , 2015 р.н. син; ОСОБА_5 , 1965 р.н. мати та ОСОБА_6 , 1961 р.н. батько, власник будинку.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №1162 від 16.10.2025 року, виданої Романковецьким старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1988 р.н. заявник; ОСОБА_3 , 2015 р.н. син; ОСОБА_5 , 1965 р.н. мати, ОСОБА_6 , 1961 р.н. батько та ОСОБА_7 , 1969 р.н. дядя.

У відповідності до статті 293 ЦПК України, суди розглядають справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 вже викладала висновок, що факти, які мають юридичне значення, встановлюються у позасудовому та судовому порядку. Рішення суб`єктів владних повноважень стосовно встановлення фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції.

Ураховуючи, що у цих правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, суд наголошує, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересованою особою буде заявлений спір про право, то суд залишає таку заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Слід зауважити, що таке застереження стосується виключно цивільних спорів, розгляд яких визначається ЦПК України, і спрямоване на спрощення розгляду конкретної цивільної справи у розумні строки.

У частині 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У статті 7 СК України закріплено, що суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:

по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У принципі 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

У ч.1 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У частинах 1-3 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З матеріалів справи, а саме копії договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 20.10.2025 року, який було укладено між заявником та його колишньою дружиною ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Шамбра В.А., вбачається, що батьки домовилися про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, визначено місце проживання дитини та утримання з батьком за адресою місця фактичного проживання батька: АДРЕСА_1 ., а також визначено їх права та обов`язки.

Стаття 160 СК України закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності заявника та його дитини, переміщення дитини без документальної згоди матері.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_8 свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою.

Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника ОСОБА_1 щодо самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , із врахуванням наданої заяви ОСОБА_2 , яка проти задоволення заявлених вимог не заперечує, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву в повному об`ємі, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт самостійного утримання та виховання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , заресєтрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: