Справа № 466/5147/25 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2919/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гошовської Я.А., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гошовської Я.А. на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 липня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2025 року адвокат Гошовська Яна Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні та просила суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримує та виховує трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовну заяву мотивував тим, що 22.04.2025 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було зареєстровано шлюб Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №60. На момент укладення шлюбу у ОСОБА_2 було двоє дітей від попереднього шлюбу: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні.

У шлюбі в подружжя народилась дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач із дружиною сумлінно виконують батьківські обов`язки, виховують та утримують трьох неповнолітніх дітей. Оскільки, ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обов`язок щодо матеріального забезпечення сім`ї покладено на позивача.

Встановлення даного факту необхідне для можливості звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Гошовська Я.А., подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується.

Зазначає, що з моменту перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 і до теперішнього часу, Апелянт фактично виконує обов`язки по вихованню, утриманню та піклуванню про здоров`я й усебічний розвиток дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Апелянт разом із дружиною та дітьми фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується: Договором майнового найму №19/10 від 01.11.2024 року, Актом фактичного проживання без реєстрації від 28.04.2025 року, складеним директором ЛКП «Балатон-409».

Апелянт максимально забезпечує всі потреби дітей, також займається їхнім вихованням, проявляє турботу до їхнього фізичного та духовного розвитку, матеріально забезпечує їх, зокрема купує одяг, взуття та інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб діти отримували все необхідне для їхнього віку та потреб харчування. Додатково зазначає, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому обов`язок щодо матеріального забезпечення сім`ї повністю покладено на Апелянта. Крім того, спільна дочка ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_3 потребує необхідного лікування, яке Апелянт належним чином забезпечує, докладаючи всіх зусиль для його виконання.

Таким чином, Апелянт утримує та виховує трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім цього, Апелянт проходить військову службу. Встановлення цього факту необхідне для можливості звільнення з військової служби за сімейними обставинами, що стало підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту утримання неповнолітніх дітей.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22.07.2025 року у справі 466/51147/25, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гошовської Я.А., відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що від факту, який просить встановити позивач - перебування на утриманні дітей - у позивача не виникне особистого права на захист соціальних гарантій та представницьких інтересів дітей, а також на звільнення з військової служби за наявності батька та матері, які утримують дитину, а тому вказана позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що 22.04.2025 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано шлюб Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /арк.спр.40/.

У шлюбі в подружжя народилась дитина донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 /арк.спр. 37/.

Окрім цього вбачається, що у ОСОБА_2 є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , батьком якого є ОСОБА_7 .

У ОСОБА_2 також є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , батьком якої є ОСОБА_8 .

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року було розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 ».

Як вбачається з рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року, в ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від шлюбу народилася донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

З копії Акту фактичного проживання без реєстрації, виданого ЛКП «Балатон-409» від 28.04.2025 року, копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1308- від 16.10.2023, копії договору найму №19/10 від 01.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 проживають разом за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, спільна дочка ОСОБА_3 перенесла оперативне втручання з приводу незадовільного стану здоров`я.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються

у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 року №160/11228/23 зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач вказував що під час укладення шлюбу у ОСОБА_2 вже було двоє дітей від попереднього шлюбу, який розірвано рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2016 року, а саме: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 36, 38-39), які перебувають на його утриманні.

Проте, як вбачається з матеріалів справи батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_7 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_8 .

Матеріали справи не містять доказів того чи сплачують ОСОБА_7 , ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ..

Позивач вказує, що діти перебувають на його утриманні та встановлення перебування на утриманні дітей йому необхідно для можливості звільнення з військової служби за сімейними обставинами, адже він є чинним військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (арк.спр. 13-29).

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Як вбачається з витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.04.2025 року №120 Солдату ОСОБА_1 , старшому стрільцю відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , який 24 квітня 2025 року самовільно залишив військову частину, відповідно до п.15 розділу I порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, з 24 квітня 2025 року призупинити виплату всіх видів грошового та зняти з інших видів забезпечення.

Доказів щодо утримання позивачем інших доходів матеріали справи не містять.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьки, які і зобов`язані утримувати дітей не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з дітьми або окремо від них. Позивачем не надано переконливих доказів, що батьки дітей не виконують обов`язки щодо утримання своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та що саме ОСОБА_1 здійснює утримання дітей.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гошовської Я.А. залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.