Провадження №: 2-з/755/285/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

у с т а н о в и л а:

12.12.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 24.12.2025 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Як убачається з матеріалів справи, разом із позовною заявою сторона позивача подана заяву про забезпечення позову, у якому просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на: нежитлове приміщенні АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення 238, в літ. «А», будинку АДРЕСА_3 . Також сторона позивача просить: заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим уповноваженим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього нерухомого майна, окрім як і тільки на підставі рішення суду або у визначеному законом порядку пріоритету виконання; заборонити ОСОБА_2 , як власнику майна, здійснювати відчуження зазначеного майна та передання цього майна третім особам у володіння та/або користування (у тому числі в оренду або безоплатне користування), внесення цього майна до статутних капіталів юридичних осіб, передачу під гарантію, в іпотеку, під заставу чи під поруку або в інший вид забезпечення, а також здійснювати реєстрацію місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) будь-яких осіб (у т.ч. малолітніх та неповнолітніх дітей, осіб з інвалідністю чи осіб зі спеціальним статусом - переселенців, військових ін.)

Вимоги заяви мотивовано тим, що 02.09.2022 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено Договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передала позичальнику грошові кошти у борг в розмірі 315000,00 доларів США та 40000,00 Євро, що на дату підписання договору 02.09.2022 р. еквівалентно 12982437,00 грн. за офіційним валютним курсом НБУ. Позику відповідач зобов`язався повернути у строк до 15.12.2022 р. Також позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,1 процента від усієї суми неповернутої в строк позики за кожен день прострочення. Позичальник своїх зобов`язань не виконав, позику не повернув. 0.12.2025 року між ОСОБА_3 і позивачем укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно якого ОСОБА_3 відступила на користь ОСОБА_1 і передала останньому всі свої права, а останній, відповідно, набув всі права вимоги до ОСОБА_2 за Договором позики від 02.09.2022 р. Станом на дату звернення до суду загальний розмір заборгованості за Договором позики становить 687567,33 доларів США та 87310,14 Євро. Відповідач ОСОБА_2 , маючи дійсне боргове зобов`язання та достеменно знаючи про те, що строк його виконання настав, діє очевидно недобросовісно та вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, не має дійсного наміру повернути борг, тому такі дії фактично містять ознаки злочину (шахрайство). Відповідач є пов`язаною особою з ПП «ОСОБА_7», ТОВ «Доміо Паблішинг». Відповідач обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України і у справі фігурує ПП «ОСОБА_7», ТОВ «Доміо Паблішинг». Відповідач як особисто, так і як підприємець - ПП "ОСОБА_4" має низку боргових зобов`язань на значні суми, забезпечує власні боргові зобов`язання за рахунок ПП "ОСОБА_4" і навпаки ПП "ОСОБА_4" власними, а найголовніше, що передав частину власного майна в іпотеку вже після настання граничного строку повернення боргу за Договором позики від 02.09.2022 р. - після 15.12.2022 р. Єдиним наявним майном відповідача, на яке хоч і накладено арешт, але яке не передано в іпотеку, є 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідач вживає недобросовісні дії та вчиняє правочини на шкоду кредитору - позбувається наявного у нього майна з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу. Відповідач вчиняє всілякі дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Відповідач достеменно знаючи про своє невиконане боргове зобов`язання за Договором позики і про те, що строк виконання цього зобов`язання настав, діє очевидно недобросовісно і укладає правочини, направлені на унеможливлення звернення стягнення на його майно як боржника. Відповідач обізнаний про своє дійсне невиконане боргове зобов`язання за Договором позики і про те, що строк виконання цього зобов`язання настав, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення боргу і виконання можливого судового рішення, ухваленого не на його користь. Зазначені вище дії відповідача можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, забезпечити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Дії відповідача свідчать, що він навмисно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, демонструє недобросовісну поведінку, а тому вжиття заходів забезпечення позову заявник вважає обґрунтованою і мотивованою необхідністю, що стимулюватиме відповідача до належного виконання зобов`язань та уникнення вчинення дій, направлених на уникнення або ускладнення притягнення його до відповідальності й вжиття заходів, спрямованих на відчуження наявного у нього майна. До обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, утруднити чи зробити неможливим ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача є те, що Договір позики грошей від 02.09.2022 р. є незабезпеченим і у зв`язку з недобросовісною поведінкою відповідача існує загроза того, що він і в подальшому буде чинити перешкоди позивачу у реалізації його законних прав та стягненні з відповідача як боржника заборгованості, чинити дії, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду на користь заявника, зокрема: передане відповідачем в іпотеку майно може бути відчужено на користь третіх осіб і позивач втратить можливість задовольнити власні вимоги за рахунок, у тому числі, і цього майна. Задовольнити вимоги за рахунок майна ПП ОСОБА_4 і ТОВ "ДОМІО ПАБЛІШІНГ", в яких відповідач є бенефіціаром та учасником, не є можливим, що значно ускладнює виконання судового рішення у цій справі у разі задоволення позову. Наявним є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, у випадку погашення іпотеки чи скасування накладеного в рамках кримінального провадження арешту, може зникнути на момент виконання рішення, оскільки відповідач може передати його в якості забезпечення, у тому числі в іпотеку, тощо. Ризики відчуження цього майна до вирішення спору є вочевидь значними. Відповідність (адекватність) засобу (засобів) забезпечення позову відповідно до предмету спору є очевидною і такі заходи є співмірними із заявленими позивачем вимогами, враховуючи ціну позову, поведінку боржника та його дії, що свідчать про навмисне невиконання боргового зобов`язання, про зменшення його платоспроможності, уникнення можливості звернення стягнення на майно шляхом його передачі в забезпечення за іншими борговими зобов`язаннями (в іпотеку) вже після прострочення сплати боргу позивачу. Суд може накласти арешт на майно, яке вже перебуває під арештом, оскільки арешт може бути накладений повторно відповідно до інших актів законодавства, наприклад, в рамках кримінального провадження або виконавчого провадження. Це означає, що наявність одного арешту не виключає можливості накладення іншого, якщо для цього є законні підстави, як-от здобуття майна злочинним шляхом або забезпечення стягнення боргу тощо. Це можливо, оскільки накладення арешту на вже арештоване майно є законним і тоді виконуватися будуть обидва судові рішення про накладення арешту відповідно до чинного законодавства. Закон не забороняє накладати арешт на майно, яке вже перебуває під арештом. У разі накладення кількох арештів, виконуватися будуть усі відповідні судові рішення (ухвали) про накладення арешту. Хоч арешт на майно, накладений в межах кримінального провадження, а також майно, яке перебуває в іпотеці, і мають пріоритет у виконанні, проте це не є підставою для відмови у накладенні арешту на майно повторно в рамках вжиття судом заходів забезпечення позову, оскільки арешт у кримінальному провадженні може бути скасовано в будь-який момент та з будь-яких підстав (винесення виправдального вироку, скасування арешту, закриття провадження тощо) і боргові зобов`язання, забезпечені іпотекою можуть бути виконані (погашені) - в такому випадку відпадуть підстави для обтяження майна відповідача, у позивача буде можливість забезпечити власні позовні вимоги за рахунок цього майна, а відповідач не матиме можливості відчужити це майно, маючи таку можливість, оскільки є його власником. З урахуванням ціни позову, значного строку прострочення з повернення боргу, а також того, що відсутня законодавча заборона накладення арешту на майно, яке вже перебуває під арештом, заявник вважає за доцільне, достатнє та необхідне просити суд застосувати відповідні заходи забезпечення позову. Заявник вважає, що з урахуванням правовідносин майнового характеру, які склалися між сторонами, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову. Заявник вважає, що є безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушенню прав позивача на час вирішення спору в суді у разі задоволення позову. Наведені обставини та ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків і наявність значної заборгованості свідчить про наявність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду по суті спору. Обрані позивачем способи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, відповідають процесуальним нормам, які регулюють спірні правовідносини, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а тому наявні усі законні та достатні підстави для вжиття таких заходів. Підстав для застосування зустрічного забезпечення позивач не вбачає.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається : одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до вимог цивільного процесуального закону забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно може бути застосоване щодо майна, яке належать або підлягає передачі відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно поданої стороною позивача інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідач має у власності частину приміщення АДРЕСА_1 , натомість позивач просить накласти арешт на приміщення АДРЕСА_1 , тобто у тому числі на майно, яке не належить відповідачу.

Із наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна убачається, що нежитлове приміщення 238 в літ. «А», буд. АДРЕСА_3 обтяжене іпотекою за якою іпотекодержателем є ОСОБА_5 , боржником ОСОБА_2 , а іпотекодавцем - Приватне підприємство «ОСОБА_4». У розділі «Відомості про суб`єктів обтяження» вказано: Особа, майно/права якої обтяжуються - Приватне підприємство «ОСОБА_4» ().

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Із наданих стороною позивача документів не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення 238 в літ. «А», буд. АДРЕСА_3 , а надані документи свідчать про те, що власником вказаного нерухомого майна є ПП «ОСОБА_4», що унеможливлює накладення арешту на зазначене майно, з метою забезпечення позову щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 , як фізичної особи.

Належна відповідачу ОСОБА_2 частина нежитлового приміщення 226 в буд. АДРЕСА_3 перебуває в іпотеці, за якою іпотекодержателем є Акціонерне товариство «ПроКредит Банк». Строк виконання основного зобов`язання - до листопада 2030 року.

Метою забезпечення позову є, зокрема, забезпечення реальної можливості виконання рішення суду про стягнення боргу за рахунок належного відповідачу майна, однак у даному випадку зазначена частка нежитлового приміщення знаходиться в іпотеці банку, який має пріоритетне право звернення стягнення на цей майно і накладення на майно арешту у забезпечення позову в цій справі відповідно стосується інтересів особи (іпотекодержателя), яка не є учасником цієї справи.

Будь-яке зняття обтяження/припинення іпотеки відображається у Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а тому позивач не позбавлений права повторно звернутись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу ОСОБА_2 частину нежитлового приміщення 226 в буд. АДРЕСА_3 у разі виконання позивальником своїх обов`язків перед банком та припинення іпотеки нерухомого майна.

Також суд ураховує, що згідно ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов, зокрема: нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності/спеціального майнового права на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

У даному випадку АТ «ПроКредит Банк» є іпотекодержателем нежитлового приміщення 226 в буд. АДРЕСА_3 , частина якого належить ОСОБА_2 , а інша частина належить ОСОБА_6 , і лише ціла частка може бути предметом іпотеки.

Убачається, що на частину нежитлового приміщення 226 в буд. АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_5 . Тичини накладено арешт на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2022 року у кримінальному провадженні щодо підозри ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, що свідчить про те, що за рахунок цього майна не може бути реально виконане рішення суду про стягнення з відповідача боргу за договором позики, а накладення арешту на зазначене майно з метою забезпечення позову у цій справі, на переконання суду, призведе до утруднення виконання вироку у кримінальному провадженні, якщо ОСОБА_2 буде визнаний винним і буде застосоване додатке покарання у вигляді конфіскації його майна.

У разі скасування зазначеного арешту у кримінальному провадженні, виправдання ОСОБА_2 чи настання будь-яких інших обставин припинення арешту у кримінальному провадженні, позивач не позбавлений права повторно звернутись до суду із заявою про забезпечення його позову.

Крім того, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову суд ураховує, що відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.02.2023 року у справі №753/13658/22 суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000110 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, оскільки при дослідженні матеріалів справи слідчим суддею було встановлено, що підозрюваний не є власником майна, на яке прокурор просить накласти арешт та майно належить третім особам на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що прокурор просив накласти арешт, зокрема і на квартиру АДРЕСА_2 та вказував, що ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що покарання за вчинений злочин передбачає конфіскацію майна, уклав правочини щодо відчуження свого майна шляхом укладення договорів дарування від 17.12.2022 року, таким чином намагаючись уникнути такого виду покарання як конфіскація майна.

Ураховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність належних підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно зазначене у заяві про забезпечення позову.

Оскільки суд не вбачає підстав для накладення арешту на майно, відповідно не підлягають до задоволення і вимоги сторони позивача про встановлення заборон на вчинення дій щодо цього майна.

Також суд зазначає, що не дивлячись на посилання представника позивача, чинне законодавство передбачає можливість звернення стягнення на частину майна юридичної особи пропорційну частці учасника у статутному капіталі за його особистими боргами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 24.12.2025 року.

Суддя -