ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/779/25 Справа № 235/3172/24 Суддя у 1-й інстанції - Величко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 235/3172/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Величко О.В. у місті Покровську Донецької області та повне судове рішення складено, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 21 лютого 2023 року в районі контактної мережі Покровськ, виконуючи трудові обов`язки, позивач втратив рівновагу і впав, при падінні його нижні кінцівки опинались на колії № 76, по якій в цей момент рухалася автомотриса АДМ-1092. Внаслідок наїзду автомотриси на ОСОБА_1 відбулась неповна травматична ампутація нижніх кінцівок ОСОБА_1 .

Висновком МСЕК від 29 травня 2023 року позивача визнано інвалідом 1 групи, встановлено 100% втрати працездатності.

Позивач вважає, що внаслідок травми у нього порушені нормальні життєві зв`язки, він позбавлений реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває психологічний дискомфорт.

На підставі наведеного вище позивач просив стягнути з відповідача, саме як з власника джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду, пов`язану з нещасним випадком, яку він оцінює в 300 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ « Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 170 000 грн. Стягнуто з АТ « Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1 700 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що відповідно до припису СМУ ДСУПП № 04.8-1/1 від 08 травня 2023 року проведене повторне розслідування нещасного випадку, який стався 21 лютого 2023 року о 13-40 з машиністом-інструктором бригад самохідного рухомого складу СП «Покровська дистанція електропостачання» ОСОБА_1 . За результатами проведення повторного розслідування нещасного випадку комісія повторно склала акт за формою Н-1/П про нещасний випадок, який стався з позивачем 21 лютого 2023 року та визнала його таким, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному нещасному випадку складається акт розслідування нещасного випадку за формою Н1/П.

Зазначає, що однією із причин даного нещасного випадку є особиста необережність ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки нещасний випадок стався внаслідок необережних дій самого потерпілого ОСОБА_1 , актом встановлено порушення позивачем вимог Інструкції з охорони праці, Закону України , відсутність всіх чотирьох умов для відшкодування шкоди, передбачених ст. 1167 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача АТ «Українська залізниця» - Петренко І.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована відсутністю світла та неможливістю приєднатися до участі у справі за допомогою ВКЗ. При цьому від відповідача по справі до суду апеляційної інстанції не надходило заяв про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку, що, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що адвокатом Максимовим Р.І. реалізовано право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання, а тому заява про відкладення судового розгляду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі АТ «Укрзалізниця», де станом на 21 лютого 2023 року працював машиністом інструктором бригад спеціального самохідного рухомого складу СП « Покровська дистанція електропостачання» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» .

21 лютого 2023 року під час виконання трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок.

Внаслідок проведеного розслідування нещасного випадку комісією було складено акт за формою Н-1/П від 17 квітня 2023 року та зроблено висновок про те, що нещасний випадок, який трапився з позивачем, є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Відповідно до припису СМУ ДСУПП № 04.8-1/1 від 08 травня 2023 року проведене повторне розслідування нещасного випадку, який стався 21 лютого 2023 року о 13-40 з машиністом-інструктором бригад самохідного рухомого складу СП «Покровська дистанція електропостачання» ОСОБА_1 .

За результатами проведення повторного розслідування нещасного випадку комісія повторно склала акт за формою Н-1/П про нещасний випадок, який стався з позивачем 21 лютого 2023 року та визнала його таким, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному нещасному випадку складається акт розслідування нещасного випадку за формою Н1/П.

Згідно Акту від 05 липня 2023 року розслідування нещасного випадку, що стався 21 лютого 2023 року потерпілому ОСОБА_1 встановлено діагноз: множинна травма тіла: неповна травматична ампутація лівого стегна вн,З, правої гомілки в с/З-н/З, з дефектом, розчавлене м`яких тканин та ушкодженням судинно-нервового пучка обо н/кінцівок. Травматичний шок 111 ст. Алкогольне сп`янінні (медичний висновок по важкості виробничих травм № 405/9 159 вих. Від 23 лютого 2023 року КНП «Мирноградська міська лікарня».

Висновок комісії: комісія в повторного розслідування нещасного випадку, який стався 21 лютого 2023 року о 13-40 годин з машиністом інструктором бригад спеціального самохідного рухомого складу СП «Покровська дистанція електропостачання» ОСОБА_1 дійшла висновку, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному нещасному випадку складається акт розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання, аварії за формою Н-1/П. Акт за формою Н-1/П від 10 квітня 2023 року визнано недійсним.

Актом розслідування причин нещасного випадку від 05 липня 2023 року встановлені причини нещасного випадку: організаційна порушень вимог безпеки під час експлуатації мобільних засобів праці та технологічних транспортних засобів в частині самостійного переведення потерпілим ручної стрілки, чим порушено вимоги п. 16.1.3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України ЦД -0058, затвердженої наказом № 507 від 31 серпня 2005 року.

Супутні: психофізіологічна: алкогольне сп`яніння під час виконання трудових обов`язків (кількісне визначення етилового спирту- кров - 1,29%, сеча - 2,38%), чим порушено вимоги р. 7 п. 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку для СП «Покровська дистанція електропостачання»; порушення вимог виробничої та трудової дисципліни, у тому числі невиконання вимог інструкції з охорони праці, у тому числі перебування на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, пересування потерпілого по коліям, не переконавшись у знаходженні на безпечній відстані від рухомого складу, що рухався по суміжній колії, наступання ногою на рейку чим порушено вимоги п. 1.14.1, п. 1.14.2 Інструкції з охорони праці № 36 для машиніста автомотриси (а.с.98-99).

Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 139551 ОСОБА_1 встановлено 100% втрати працездатності, визнано безстроково інвалідом 1 групи «Б» по трудовому каліцтву (а.с.13).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки ушкодження здоров`я позивача мало місце під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача, та погоджується з визначеним судом розміром морального відшкодування, з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого ушкодження, враховано загальний строк роботи позивача на підприємстві відповідача, враховано обставини за яких позивач отримав ушкодження здоров`я, враховано ту обставину, що позивач по справі був у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Також колегією суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факт завдання шкоди за участю відповідача, а також не надано доказів того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодовувати шкоду, оскільки у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: