№ 207/6000/25
№ 2/207/2241/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м.Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

за участю секретаря судового засідання Трохименко К.О.

представника позивача Тертишної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Міськшляхтепло"

до відповідача 1 ОСОБА_1 , відповідача 2 ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Міськшляхтепло" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 45 559,19 грн, індекс інфляції у розмірі 36 063,36 грн та 3% річних в розмірі 10267,18 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачами зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення, внаслідок чого за період з березня 2014 року по березень 2020 року виникла заборгованість у розмірі 45559,19 грн. Порушення відповідачами грошового зобов`язання, відповідно до приписів ч.2 ст.625 ЦК України є підставою для стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою суду від 02.10.2025 відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.11.2025 на 11:00 годин.

19.11.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електропостачання в будівлі суду, розгляд справи відкладено до 18.12.2025 до 10:10 годин.

18.12.2025 у судове засідання з`явилась представник позивача, яка надала відповідні пояснення.

Представник відповідачів у поданій заяві просить слухання справи проводити за відсутністю відповідачів та їх представника; проти позову заперечує та просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

18.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 25.12.2025 на 14:30 годин.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки за послуги з централізованого опалення, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_2 наявна заборгованість за період з 01.03.2024 по 01.03.2020 у загальному розмірі 45 559,19 грн.

Також позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 36 063,36 грн та 3% річних - 10267,18 грн.

Вказана заборгованість відповідачами не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною першою ст.64 ЖК України встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно зі ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону №1875-IV від 24.06.2004, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону №1875-IV від 24.06.2004, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VIII (надалі - Закон України "Про житлово-комунальні послуги") учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

За приписами ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч.1 ст.191 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстровані за вказаною адресою.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами у період з 01.03.2014 по 01.03.2020 існували цивільно-правові відносини, а саме, позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення, а відповідачі, в свою чергу, зобов`язані були оплачувати вартість отриманих послуг відповідно до встановлених норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України).

Таким чином, діючим законодавством встановлений обов`язок споживачів сплачувати за одержані комунальні послуги. Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою надання послуг.

Відповідачами зобов`язання щодо оплати отриманих послуг не виконані, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 45 559,19 грн за період з 01.03.2014 по 01.03.2020.

Також, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 36 063,36 грн та 3% річних у розмірі 10267,18 грн.

У поданому клопотанні представник відповідачів просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2014 по 01.03.2020 у розмірі 45 559,19 грн, інфляційних втрат за період з 01.04.2014 по 01.08.2025 у розмірі 36063,36 грн та 3% річних за період з 01.04.2014 по 01.08.2025 у розмірі 10267,18 грн.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року.

Отже, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На даний час строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений.

З урахуванням наведених правових норм, пропущеним слід вважати строк позовної давності за вимогами про стягнення щомісячних платежів, які виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (в редакції чинній станом на 01.02.2017), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Отже заборгованість за надані послуги у лютому 2017 року, відповідачі повинні були сплатити до 20 березня 2017 року.

Таким чином наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2017 року по 01 березня 2020 року в розмірі 31317,59 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вже зазначалося вище, під час дії карантину позовна давність продовжена з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. В умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) зупинився на строк дії воєнного стану.

З урахуванням наведеного, пропущеним слід вважати строк позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які виникли до 12 березня 2017 року.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово- комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції, зміст якої свідчить про те, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі, стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Місто Кам`янське не входило і не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 31317,59 грн, інфляційних втрат у розмірі 13108,69 грн та 3% річних у розмірі 4 162,79 грн.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Міськшляхтепло" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Міськшляхтепло" (Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Тритузна, 168, ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 31317 (тридцять одна тисяча триста сімнадцять) грн 59 коп., інфляційні втрати у розмірі 13108 (тринадцять тисяч сто вісім) грн 69 коп та 3% річних у розмірі 4 162 (чотири тисячі сто шістдесят дві) грн 79 коп, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1601 (одна тисяча шістсот одна) грн 21 коп. В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Бушанська