Справа № 697/2006/25
Провадження № 2/697/990/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участю секретаря судового засідання Румини М.В.,

представника позивача Берест О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Берест О.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути зі відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду у сумі 68439,49 грн та понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач обгрунтувавав тим, що 13 лютого 2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин на автошляху М-18,188км+427м Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_2 , під час виникнення перешкоду для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзд перешкоди, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21102», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобіль здійснив некерований рух та здійснив наїзд на автомобіль «Мерседес Бенц 100D» д/н НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 11.04.2023 в справі № 183/2499/23 водія ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення.

Оскільки автомобіль винуватця ДТП водія ОСОБА_2 не був застрахований належним чином та власник ТЗ не мав діючого страхового полісу, про настання страхового випадку потерпілий ОСОБА_1 письмово повідомив МТСБ. Однак, оскільки обидва учасники даної ДТП є військовослужбовцями та мають статус учасника бойових дій і не застрахували свою цивільно- правову відповідальність (обидва ТЗ є незабезпеченими), МТСБУ за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 прийняло рішення про відмову в задоволенні його вимог, про що повідомила в електронному кабінеті потерпілого.

Таким чином матеріальні збитки і судові витрати повинен нести відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач відшкодувати добровільно завдані збитки внаслідок ДТП відмовляється, а МТСБУ не направило для визначення розміру заподіяної шкоди аварійного комісара, тому позивач змушений був самостійно залучити судового експерта.

Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків №0903/25 від 07.03.2025 ОСОБА_4 ринкова вартість автомобіля «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , становить 79300,37 грн.

Вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу 132111,49 грн (тобто автомобіль вважається фізично знищеним).

Ринкова вартість автомобіля в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП- 10860,88 грн

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 79300,37 грн.;

Реальна вартість матеріального збитку, заподіяного за даної ДТП потерпілому ОСОБА_1 (з урахуванням вартості залишків ТЗ), складає 68439,49 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 . Також підлягає стягненню з відповідача вартість автотоварознавчого дослідження в сумі 4800,00 грн, судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу у сумі 8000,00 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, відзив на позов до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Від предстаника третьої особи надійшло пояснення, в якому представник МТСБУ зазначив, що позивач у повідомленні про ДТП зазначив, що обидва її учасники є військовослужбовцями. МТСБУ відкрило провадження і роз`яснило порядок отримання заявником страхового відшкодування. Проте доказів, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій не надано. Згідно інформації з бази даних МТСБУ до т.з. «Мерседес Бенц» д.н. НОМЕР_4 та «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_2 , відсутні діючі на дату ДТП договора обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Не надано також доказів, що ОСОБА_2 відноситься до пільгової категорії осіб, звільнених від обов`язкового страхування, у зв`язку з чим правові підстави для проведення регламентної виплати позивачу МТСБУ на підставі положень ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні. Представник третьої особи просив врахувати пояснення, розглянути справу без його участі та ухвалити рішення згідно із законодавством.

В судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, уповноважив представляти свої інтереси представника адвоката Береста О.М.

В судовому засіданні представник позивача Берест О.М. підтримав позов з підстав, заявлених у ньому, просив його задовольнити.

В судове засідання, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відповідач повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представника позивача, враховуючи пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності сторін. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України, за матеріалами, які додані до позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Новомосковського міськрайонного суду від 11.04.2023 в справі № 183/2499/23 водія ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Постановою суду, зокрема встановлено, що 13 лютого 2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин на автошляху М-18,188км+427м Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_2 , під час виникнення перешкоди для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзд перешкоди, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21102», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобіль здійснив некерований рух та здійснив наїзд на автомобіль «Мерседес Бенц» д/н НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, постанова Новомосковського міськрайонного суду від 11.04.2023 в справі № 183/2499/23 є обов`язковими в частині встановлення факту скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 як водія транспортного засобу «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_2 не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , отримав механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу марки «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , є ОСОБА_1 що підтверджуються копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 є учасником бойових дій, та відповідно ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», належить до пільгової категорії осіб, звільнених від обов`язкового страхування.

На час події ДТП транспортний засіб марки «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 , не був забезпеченим транспортним засобом.

Судом також встановлено відповідно до інформації з бази даних МТСБУ, що транспортний засіб «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_2 на час ДТП 13 лютого 2023 року також не був забезпеченим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В матеріалах справи відсутні докази, та сторонами не надані, що відповідач належить до пільгової категорії осіб, звільнених від обов`язкового страхування.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон), учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди 1 групи, які особисто керують належним їм транспортним засобом, належним інваліду 1 групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

«Згідно п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Пункт 1.7 статті 1 Закону надає визначення забезпеченого транспортного засобу. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Тобто, необхідною умовою для проведення регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є факт наявності договору згаданого виду страхування, укладеного відносно до пошкодженого транспортного засобу. Відсутність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, по відношенню до транспортного засобу, що приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, свідчить про незабезпеченість такого транспортного засобу. Законом чітко визначена категорія громадян (учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у його присутності) які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, Закон не передбачає, що транспортний засіб визнається забезпеченим у зв`язку із керування ним особою, яка віднесена до пільгової категорії громадян України.

Виходячи з викладеного, особи, на яких поширюється ст.13 Закону не вважаються такими, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а транспортний засіб, якими вони керують незалежно від права володіння не вважається забезпеченим, якщо він не зазначений в жодному чинному на дату пригоди договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У зв`язку з вказаними обставинами позивачу було відмовлено МТСБУ у виплаті страхового відшкодування за шкоду завдану транспортний засіб марки «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , внаслідок ДТП 13 лютого 2023 року, яка сталася за вини відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентований ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18, від 02.12.2021 у справі № 753/17190/18.

У відповідності до висновку експерта № 0903/25 від 07.03.2025 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , становить 79300,37 грн.

Вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу 132111,49 грн (тобто автомобіль вважається фізично знищеним).

Ринкова вартість автомобіля в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП- 10860,88 грн.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 79300,37 грн.;

Реальна вартість матеріального збитку заподіяного за даної ДТП потерпілому ОСОБА_1 ( з урахуванням вартості залишків ТЗ) складає 68439,49 грн.

Відповідно до 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)(ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Як зазначалося вище, на підставі положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди різницю з урахуванням страхової виплати (страхового відшкодування).

З урахуванням обставин справи, фізичного знищення внаслідок ДТП автомобіля «Mercedes Benz 100D», д.н. НОМЕР_4 ,та доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути різницю між вартістю матеріального збитку, що відповідає вартості автомобіля на момент пошкодження (79300,37 грн) та ринковою вартістю автомобіля після пошкоджень внаслідок ДТП (10860,88 грн), що становить 68439,49 грн.

При визначенні суми матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує висновок експерта № 0903/25 від 07.03.2025 судової автотоварознавчої експертизи, оскільки такий відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості доказів.

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 4800,00 грн.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до наданих представником позивача договору про ндання правової допомоги від 27.07.2025, копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру від 29.07.2025, детального опису робіт від 29.07.2027, копії квитанції від 27.07.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг від 29.07.2025 загальна сума витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, яку він сплатив адвокату Бересту О.М. по даній справі становить 8000,00 грн.

З огляду на докази, подані на підтвердження витрат на правничу допомогу, надану адвокатом позивачу, суд дійшов висновку про співмірність їх розміру складності справи, витраченому адвокатом часу та обсягом роботи адвоката у даній справі.

Оскільки рішенням суду позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 265,268, 273, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 68439,49 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 4800,00 грн, витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн та на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення не скасовано за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Русанівський б-р, буд.8.

Головуючий Л . О . Колісник