Справа № 348/890/25
Провадження № 22-ц/4808/1806/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року у складі судді Грещука Р. П., ухвалене у м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 27 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради в особі Служби у справах дітей, військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради в особі Служби у справах дітей, військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з червня 2022 року проживали у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказував, що він добровільно визнав своє батьківство відносно доньки і запис про його батьківство проведено відповідно до ст. 126 СК України.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що 24 грудня 2024 року він був мобілізований в ЗСУ і з цього часу став проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 . Після його мобілізації відносини між сторонами погіршились. Він надсилав кошти відповідачці на утримання доньки, однак остання використовувала їх для придбання спиртних напоїв, цигарок та на свої особисті потреби.

24 березня 2025 року комісією в складі посадових осіб служби у справах дітей Надвірнянської міської ради було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 та з`ясування умов догляду нею за малолітньою дочкою ОСОБА_3 . За результатами вказаного обстеження було встановлено, що умови проживання даної сім`ї незадовільні, стан житла не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, в будинку відсутні будь-які продукти харчування, дитина була залишена відповідачкою на кілька днів на сусіда, якому невідоме місце знаходження останньої. У зв`язку з вказаними обставинами малолітню ОСОБА_3 було вилучено та тимчасово влаштовано в КНП «Дитяча лікарня» Надвірнянського району для проведення медичного обстеження.

26 березня 2025 року було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 за місцем її реєстрації, про що складено відповідний акт № 305. 3 даного акту вбачається, що вона проживає разом з своїм братом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в батьківському будинку, який знаходиться в незадовільному стані. Їхня мати померла, а батько проживає в іншому населеному пункті. Сама ОСОБА_2 ніде не працює, не виховує та не доглядає належним чином за малолітньою дочкою, веде аморальний спосіб життя та постійно вживає спиртні напої. Зі слів сусідів ОСОБА_2 зовсім усунулася від догляду за своєю дитиною. На даний час ОСОБА_2 продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями і зовсім не цікавиться долею дочки.

Також позивачу стало відомо, що постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2024 року відповідачка притягнута до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Однак ОСОБА_2 після цього належних висновків не зробила i повністю усунулася від свого обов`язку по догляду і вихованню неповнолітньої дочки.

Посилаючись на те, що відповідачка на даний час не спілкується з дитиною, не проявляє про неї щонайменшої материнської турботи, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, витрачає надані ним кошти на її утримання для своїх потреб, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки, про що написала та нотаріально засвідчила відповідну заяву 22 квітня 2025 року, позивач ОСОБА_1 просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради в особі Служби у справах дітей, військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України про позбавлення батьківських прав задоволено. Постановлено позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 114 від 27 липня 2023 року, складений Управлінням надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник військової частини НОМЕР_1 Угрожді О. Й., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник скаржника вважає необґрунтованим та передчасним висновок суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_2 в умисному і систематичному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 є доведеною.

Представник військової частини НОМЕР_1 звертає увагу суду на те, що лише після мобілізації позивача до ЗСУ було складено акт обстеження від 24 березня 2025 року про те, що відповідачка неналежним чином виконує свої обов`язки по догляду за малолітньою дитиною.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Зауважує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Також судом першої інстанції не враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц, згідно яких «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.».

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 у встановлений судом строк інші учасники справи не скористалися. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 та представник військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовою повісткою та за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Гураша М. В.. а також представника Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради, які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі належних доказів у справі прийшов до висновків, що відповідачка ОСОБА_2 без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими (материнськими) обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без поважних причин залишила її без материнської уваги та турботи, при цьому відсутні перешкоди у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача (матері) відносно дитини дійсно є винною і з неї вбачається небажання матері таку поведінку змінити. При цьому, суд першої інстанції беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, не виключав можливості попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Однак, при розгляді справи виходячи виключно з інтересів дитини, все ж таки прийшов до висновку що до відповідачки ОСОБА_2 слід застосувати саме крайній захід, тобто позбавити її батьківських прав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з червня 2022 року проживали у фактичних шлюбних стосунках у квартирі позивача по АДРЕСА_1 .

За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Реєстрація народження даної дитини проведена 27 липня 2023 року в УНАП Надвірнянської м/ради, про що цього ж дня складено актовий запис № 114 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача, він добровільно визнав своє батьківство щодо дитини і запис про його батьківство проведено відповідно до ст. 126 СК України. Вказаний факт підтверджується витягом з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 СК України за № 7 від 28 березня 2025 року (а.с.11).

Судом також встановлено, що 24 грудня 2024 року позивач був мобілізований в Збройні Сили України і з цього часу проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу за № 359 від цього ж числа, виданого командиром даної в/ч ОСОБА_5 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 24 березня 2025 року, складеного комісією в складі завідувача сектора, юрисконсульта служби у справах дітей Надвірнянської м/ради Н. Попової, головного спеціаліста служби у справах дітей ОСОБА_6 , інспектора ювенальної превенції Надвірнянського РВП У. Голіней, лікаря-педіатра У. Йосипенко та старости с. Красна Надвірнянського району І. Дем`яніва, у присутності сусіда ОСОБА_7 . Гладуняка було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 та перевірено умови догляду нею за малолітньою дочкою ОСОБА_3 за адресою її фактичного проживання в кв. АДРЕСА_2 . Комісією встановлено, що умови проживання даної сім`ї незадовільні. Стан житла не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, в квартирі брудно, кругом розкидані речі та одяг, недопалки сигарет, стакани, посуд не митий (а.с. 14).

Також за результатами даного обстеження комісією вилучено та тимчасово поміщено малолітню ОСОБА_3 в КНП «Дитяча лікарня» Надвірнянського району для проведення медичного обстеження у зв`язку із залишенням її своєю матір`ю ОСОБА_2 на кілька днів на сусіда, якому невідоме місце знаходження останньої. Крім того, з даного акту вбачається, що умови проживання даної сім`ї не відповідають елементарним нормам і в будинку відсутні будь-які продукти харчування (а.с. 15).

Згідно акту обстеження № 305 від 26 березня 2025 року, який було складено старостою Краснянського старостинського округу № 4 Надвірнянської м/ради Дем`янівим І. А., останнім було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 по місцю її реєстрації, а саме в будинку АДРЕСА_3 . З даного акту вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 вже проживає разом з своїм братом ОСОБА_4 в батьківському будинку, який знаходиться в незадовільному стані. Їхня мати померла, а батько живе в іншому населеному пункті. ОСОБА_2 ніде не працює, не виховує та не доглядає належним чином за малолітньою дочкою, веде аморальний спосіб життя та постійно вживає спиртні напої. Зі слів сусідів ОСОБА_2 зовсім не доглядає за своєю дитиною (а.с. 16).

Крім того, в матеріалах справи міститься характеристика з Краснянського СО № 4 Надвірнянської м/ради від 26 березня 2025 року за № 69/02.2-22 на ОСОБА_2 з якої вбачається, що вона зарекомендувала себе виключно з негативного боку, оскільки веде аморальний спосіб життя, неналежно виконує свої материнські обов`язки та порушує громадський порядок (а.с. 20).

Позивач ОСОБА_1 має добрі умови проживання та характеризується за місцем проживання та військової служби виключно з позитивної сторони, що підтверджується актом обстеження від 26 березня 2025 року за № 306, характеристикою Краснянського СО № 4 Надвірнянської м/ради від 26 березня 2025 року за № 303 та характеристикою наданою командиром 1 ЗКВ ЗБ в/ч НОМЕР_1 (а.с. 17-19).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 02 квітня 2025 року, зареєстрованої в реєстрі за № 269 та заяви від 30 травня 2025 року ОСОБА_2 згодна та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 (а.с. 33, 54).

Також судом першої інстанції встановлено, що за ухилення від виконання передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 01 та 28 квітня 2025 року притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП і була визнана судом винною у вчиненні даних адміністративних правопорушень (а.с. 85-86).

Наказом начальника Служби у справах дітей Богородчанської селищної ради від 03 квітня 2025 року за № 56-ОД «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_3 в патронатну сім`ю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 », малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває у складних життєвих обставинах на обліку в службі у справах дітей Надвірнянської міської ради з 04 квітня 2025 року тимчасово влаштовано на виховання в патронатну сім`ю ОСОБА_8 та її помічника ОСОБА_9 , які проживають в АДРЕСА_4 до вирішення питання влаштування дитини до сімейної форми виховання та згідно наказу начальника Служби у справах дітей Надвірнянської м/ради за № 20-од. від 04 квітня 2025 року, актом про факт передачі від 04 квітня 2025 року, дитину передано патронатному вихователю ОСОБА_8 (а.с. 112-114).

30 квітня 2025 року виконавчим комітетом Надвірнянської м/ради було прийняте рішення № 75 «Про доцільність позбавлення батьківських прав», яким виконком затвердив висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Надвірнянської м/ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 58).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Тобто, судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Колегія суддів зауважує, що у даній справі суд першої інстанції, враховуючи відсутність обставин, які б свідчили про те, що відповідачка ОСОБА_2 не бажає спілкуватися із донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яку залишала на сторонніх осіб на тривалий час, правильно застосував положення статті 164 СК України, з урахуванням правового висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, а також взяв до уваги, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи доведено.

Встановивши фактичні обставини справи, суд, правильно розтлумачивши поняття винного ухилення від виконання батьківських обов`язків і з`ясувавши, що матеріали справи містять докази свідомого умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки, яка на час розгляду справи апеляційним судом продовжує проживати у патронатній сім`ї. Бажання повернути доньку, спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні відповідачка ОСОБА_2 за весь час розгляду справи судами не висловлювала.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про врахування судом першої інстанції висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції надав правову оцінку висновку виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 30 квітня 2025 року № 75 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_10 та навів відповідні мотиви його прийняття.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування містить відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Цей висновок органу опіки та піклування містить доводи щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Крім цього, судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які підтвердили, що поведінка відповідачки становить загрозу для дитини.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не можуть бути прийняті до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта