Справа № 754/9118/25
Провадження № 2-о/642/69/25
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2025 року Холодногірський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Панової М.І.,

представника заявника Богінкевича А.М.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківська міська територіальна громада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

До Холодногірського районного суду м. Харкова із Деснянського районного суду м. Києва надійшла вказана заява для розгляду за підсудністю, в якій заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю її та гр. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2018 року по 2024 рік. В обгрунтування заяви зазначено, що заявниця не може успадкувати майно, яке залишилось після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність документів, які б підтвердили факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше 5 років до часу відкриття спадщини.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, 03.10.2025 подавав заяву про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку зі спором про право, а саме обов`язком органу місцевого самоврядування звернутись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

В судовому засіданні представник заявниці вказав, що у даному випадку спір про право відсутній, оскільки ХМР намагається передати квартиру в комунальну власність при наявності спадкоємця ОСОБА_1 .

Вислухавши представника заявника, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Зокрема, у порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ст. ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом частини першої, другої статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Отже, з урахуванням встановленого ст.1277 ЦК України обов`язку органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, суд вважає, що факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 641/683/23, 02 травня 2024 року у справі № 367/2904/22.

Таким чином, судом встановлено, що у цій справі наявний спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який має вирішуватись в позовному провадженні.

При цьому, суд зазначає, що заперечення представника заявника про відсутність спору про право за наявності ОСОБА_1 як спадкоємиці є необгрунтованими, оскільки наразі ОСОБА_1 не є спадкоємицею після ОСОБА_2 , а тому встановлення наявності підстав для визнання її такою, у даному випадку, підлягає саме в позовному провадженні, враховуючи заперечення ХМР та положення ст. 1277 ЦК України.

Крім того, ці ж заперечення представника заявника є також недоцільними з тих підстав, що заінтересованою особою у даній справі заявницею визначено саме ХМР.

Суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Отже, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши, що вона вправі звернутися до суду із позовом на загальних підставах у порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст.259, 268, 293, 315 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківська міська територіальна громада, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутись до суду в позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2025.

Головуючий: