ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1902/25Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/1230/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Хоміцька С.О.

апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/1902/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року (постановлену суддею Мельник А.В., повний текст якої складено 06 листопада 2025 року) про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі заявник, апелянт) звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову.

Заява мотивована тим, що в 2010 році ним придбана мисливська рушниця МР-27М, калібр 12, номер 102710889, яку зареєстровано на своє ім`я в дозвільній службі Тернопільського району ГУНП в Тернопільській області. Надалі, у 2022 році у зв`язку із розглядом відносно нього кримінального провадження за ч.3 ст.185 КК України, він переоформив рушницю на свого рідного брата - ОСОБА_3 , з яким вони разом ходили на полювання. Зброя була безоплатно переоформлена та залишилась на зберіганні в поліції. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті заявник повідомив сина брата - ОСОБА_4 , що мисливська рушниця на батька зареєстрована формально, вона не входить до спадкового майна і необхідно буде вирішити питання щодо її переоформення на ОСОБА_1 , на що ОСОБА_4 не заперечив.

17 квітня 2025 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито і вони разом з ОСОБА_4 поїхали в сектор контролю за обігом зброї Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, де інспектор повідомила які документи потрібні для реєстрації рушниці на ОСОБА_1 .

Через деякий час ОСОБА_4 повідомив, що мисливська рушниця належить його батькові ОСОБА_3 , є спадковим майном, тому дій щодо реєстрації рушниці на ОСОБА_1 він вчиняти не буде.

З приводу привласнення ОСОБА_4 мисливської рушниці заявник звертався у відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, однак отримав відповідь, що в діях ОСОБА_4 відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення, оскільки останній успадкував рушницю від покійного батька.

Таким чином вирішити спір без звернення до суду і передачі заявнику рушниці неможливо. Заявник зазначав, що на теперішній час є підстави вважати, що мисливська рушниця МР-27М, калібр 12, номер НОМЕР_1 може бути ОСОБА_4 переоформлена, відчужена та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони переоформлення, відчуження ОСОБА_4 в секторі контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, мисливської рушниці МР-27М, калібр 12, номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішити спір без звернення до суду і передачі заявнику рушниці неможливо, тому є підстави вважати, що мисливська рушниця МР-27М, калібр 12, номер НОМЕР_1 може бути ОСОБА_4 переоформлена, відчужена та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу на учасників у справі до суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

Відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, вбачається, що 05 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його подання.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, місцевий суд виходив з того, що заявником не доведено, що між заявником виник спір з ОСОБА_4 щодо мисливської рушниці МР-27М, калібр 12, номер НОМЕР_2 , оскільки на підтвердження доводів поданої заяви додано лише копії квитанцій про прийняття зброї на зберігання сектором контролю за обігом зброї Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, жодних інших доказів на підтвердження доводів заяви щодо реєстрації рушниці на іншу особу не надано.

У даній справі заявник припускає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог, тому просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони переоформлення, відчуження мисливської рушниці МР-27М, калібр 12, номер НОМЕР_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Апеляційний суд наголошує, що оскільки заявником ставиться питання про втручання судовим рішенням в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, для суду є несправедливим та формальний підхід для вирішення питання забезпечення позову, без з`ясування дійсних відносин сторін спору, оскільки перш за все, необхідною умовою забезпечення позову має бути доведення заявником ризиків невиконання чи ускладнення виконання потенційного рішення суду в разі невжиття судом запитуваних заходів.

У своїй заяві ОСОБА_1 не наводить таких ризиків, обмежившись лише обґрунтуванням, що відповідач може відчужити спірну мисливську рушницю саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

Отже не є виправданим здійснення втручання в основоположне право відповідача вільно володіти нерухомим майном, ґрунтуючись на припущеннях позивача, що його право не зможе бути відновлене в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що станом на 16 грудня 2025 року згідно відомостей з офіційного веб-порталу «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 предметом якої є передача заявнику мисливської рушниці МР-27М, калібр 12, номер НОМЕР_1 .

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання у справі № 606/1902/25.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 22 грудня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома