Провадження № 2-о/750/286/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Ткаченко К.Д.,

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Пономаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 ,

встановив:

у листопаді 2025 року адвокат Пономаренко Олена Валентинівни в інтересах заявника ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Заінтересованою особою заявник визначила Військову частину НОМЕР_1 (далі заінтересована особа).

Заява мотивована тим, що починаючи з 2019 року заявниця ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 у квартині бабусі чоловіка ОСОБА_3 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут. Планували навіть одружитися, однак не встигли. ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниця народила дитину від ОСОБА_2 ОСОБА_1 , однак відомості про батька дитини записані зі слів матері. 08 липня 2025 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації. Служив у ВЧ НОМЕР_1 . 03 жовтня 2025 року заявниці надійшло сповіщення про те, що її чоловік ОСОБА_2 зник безвісти 26.09.2025 року в районі села Лисівка Покровського району Донецької області.

З метою реалізації прав на отримання соціальних виплат, які передбачені законодавством для членів сім`ї військовослужбовців, зниклих безвісти виникла необхідність для звернення до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Заявник просить встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_2 .

На підтвердження обставин, які підлягають з`ясуванню судом, просить викликати в судове засідання свідків.

Ухвалою суду від 19.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено її розгляд на 24.12.2025 з викликом заявника, заінтересованої особи та свідків.

В судове засідання з`явилися заявник та її представник - адвокат Пономаренко Олена Валентинівна.

Представника заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, жодних заяв від нього не надходило, причини неявки суд не повідомляв.

У судовому засіданні заявник підтримала свою заяву та просила її задовольнити.

Представник Заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні змісту заяви.

Також пояснила, що у зниклого безвісти ОСОБА_2 з близьких родичів є лише матір ОСОБА_5 , яка постійно проживає за межами України, жодного існуючого чи потенційного спору між нею та Заявником з приводу можливих наслідків ухвалення судового рішення у цій справі не існує. Батько ОСОБА_2 давно помер.

Також у Заявника та ОСОБА_2 в період фактичних шлюбних відносин народився син ОСОБА_1 , проте відомості про батька спільної із Заявником дитини внесені до актового запису про народження в порядку ст. 135 СК України зі слів матері.

У зареєстрованому шлюбі з іншими особами ані ОСОБА_2 , ані заявник на час їхнього спільного проживання не перебували та не перебувають.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Заявник з 2019 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 Заявник народила від ОСОБА_2 дитину ОСОБА_1 . Однак у зв`язку з тим, що вони не планували народження дитини та не бажали цього, ОСОБА_2 не був записаний батьком дитини, а ОСОБА_1 відмовилася від дитини ще в пологовому будинку, в результаті чого була в подальшому позбавлена батьківських прав щодо дитини. Однак вказаний факт підтверджує фактичні подружні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому, в подальшому ОСОБА_8 разом з ОСОБА_2 цікавилися разом життям дитини, що свідчить про те, що дитина їм не чужа та вони її визнають своєю (а.с. 11).

Згідно витягу з реєстру досудових розслідувань щодо зникнення ОСОБА_2 , він користувався номерами телефону: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 . Саме з вказаних номерів здійснювалося спілкування із заявницею. Більш того, на заставках в месенджері «Телеграм», де відбувалося спілкування, по цим номерах заставці містяться фото ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 , що також свідчить про їх фактичні шлюбні відносини (а.с. 8).

Крім того, з витягу досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно акту проживання без реєстрації, ОСОБА_1 також проживала без реєстрації за вказаною адресою (а.с. 7).

Квартира за цією адресою належить бабусі ОСОБА_2 ОСОБА_6 , яка також разом із заявницею та ОСОБА_2 проживала в цій квартирі.

Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах підтверджується також сповіщенням №28, надісланим на ім`я ОСОБА_1 , де зазначено: «….Ваш чоловік старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ……..зник безвісти 26.09.2025 року». Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 були надані ІНФОРМАЦІЯ_4 та своїй в/ч контактні дані саме ОСОБА_1 як дружини (а.с. 10).

Також на факт спільного проживання вказує факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насилля відносно ОСОБА_1 . Вказане підтверджується терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 07.05.2023 року, де ОСОБА_1 зазначена як співмешканка ОСОБА_2 . ОСОБА_2 двічі притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насилля відносно ОСОБА_1 , що підтверджується постановами суду. Даний факт також свідчить про їх спільне проживання та ведення побуту (а.с. 12-14,16,17).

Факт сумісного проживання заявника з ОСОБА_2 однією сім`єю, підтверджується спільними фотознімками та листуванням в месенджерах, які за змістом вказують на відносини між ними, характерні для відносин подружжя. З листування вбачається, що Заявниця разом з ОСОБА_2 планували спільні покупки (йдеться про ліжко), також під час перебування вже на військовій службі йде мова про можливість одружитися, що було ініційовано ОСОБА_2 (а.с. 18-25).

Всі ці факти у взаємозв`язку дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також, факт спільного проживання заявника та ОСОБА_9 та ведення спільного господарства у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є бабусею ОСОБА_2 , який проживав разом з нею у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2019 року у цій квартирі разом з ними почала проживати цивільна дружина онука ОСОБА_1 . У квартирі вони разом проживали постійно, вели спільний побут, мали спільний бюджет, робили ремонт, придбавали побутову техніку, зокрема: телевізор, комп`ютер. Їхні стосунки носили характер стосунків чоловіка та дружини, планували офіційно зареєструвати шлюб однак не встигли, оскільки влітку 2025 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу в ЗСУ та у подальшому зник безвісти при проходженні служби, про що його цивільній дружині ОСОБА_10 надійшло відповідне сповіщення.

ОСОБА_2 раніше одружений не був. З його близьких родичів на даний час живою є його мати, ОСОБА_5 , яка близько 8 років проживає у Німеччині. Свідок періодично спілкується з ОСОБА_5 в телефонному режимі. ОСОБА_5 відомо про перебування її сина та ОСОБА_1 у цивільному шлюбі, а також про безвісне зникнення сина. У розмовах вона ніколи не висловлювалася про бажання отримувати в Україні якісь виплати, пов`язанні з безвісним зникненням сина чи успадкувати належне йому майно.

Батько ОСОБА_2 син свідка помер. Також у ОСОБА_2 є спільний із ОСОБА_10 син, який на даний час проживає у матері ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є матір`ю Заявниці, яка з 2019 року перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . Вони разом проживали у бабусі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільний побут, мали спільний бюджет, робили ремонт, придбавали побутову техніку. Їхні стосунки носили характер стосунків чоловіка та дружини, планували офіційно зареєструвати шлюб, навіть зверталися до органу РАЦС, однак не встигли, оскільки влітку 2025 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу в ЗСУ та у подальшому зник безвісти при проходженні служби, про що його цивільній дружині ОСОБА_10 надійшло відповідне сповіщення.

У 2020 році у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився спільний син ОСОБА_12 , однак у зв`язку із їхнім скрутним матеріальним становищем, ОСОБА_2 не був офіційно записаний батьком та на даний час дитина проживає зі свідком, яка є його опікуном.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», із змінами внесеними Законом від 8 жовтня 2024 року № 3995-IX, передбачено, що за військовослужбовцями, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, зберігається грошове забезпечення. Таке грошове забезпечення можуть отримати члени їх сімей до дня звільнення військовослужбовців. До першої черги осіб, які мають право отримувати у рівних частинах 50% від грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця віднесено дружину, неповнолітніх дітей (або дітей з інвалідністю будь-якого віку) та батьків.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх закріплений Постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн для військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (крім тих, що здалися добровільно).

Відповідно до п. 4 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) (заява складається у довільній формі).

Порядок не передбачає альтернативного механізму отримання виплат. Таким чином необхідно звертатися з заявою на ім`я командира. Якщо немає можливості зв`язатися з керівництвом військової частини, як варіант, можна звертатися напряму до командувача виду, окремого роду військ. Для того, щоб отримувати виплату, члени родини мають звернутися із заявою на ім`я командира військової частини

Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5).

Суд зазначає, що позасудовий порядок встановлення указаного факту чинним законодавством не передбачений.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник належним чином обґрунтувала мотиви звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту та юридичні наслідки його встановлення. Зокрема заявниця вказала, що встановлення цього факту надасть їй змогу реалізувати соціально - економічні права, зокрема пов`язані з отриманням виплат, як члену сім`ї військовослужбовця, соціальних виплат, субсидій, та пільг в установленому законом порядку.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці .

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт реєстрації місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, анкети, квитанції, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Суд вважає, що факт спільного проживання Заявниці та ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства, несення спільних витрат, які вказують на існування фактичних сімейних відносин, повністю підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а також показаннями свідків, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зник безвісти 26.09.2025 року під час виконання бойового завдання в районі села Лисівка, Покровського району, Донецької області, в період з 2019 року по день зникнення безвісти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , місце знаходження: 51270, Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, селище Зарічне, ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .

Рішення оголошено 25.12.2025.

Суддя Олег КОСЕНКО