Номер провадження: 22-ц/813/5605/25
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2025 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа.

В обґрунтування заяви зазначено, що 13.05.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2244/К відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги Банку у тому числі і до боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором споживчого кредиту № 0 від 03.07.2008 року в зв`язку з чим відбулась заміна кредитора у зобов`язанні.

Крім того, заявнику стало відомо, що виконавчий лист № 1527-19929/12, виданий 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 1 385 726,96 грн з ОСОБА_1 перебував на примусовому виконанні в Суворовському відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

31.01.2018 року старшим державним віконцем виконавчої служби Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Загризлою Т.В. було винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 49504705, оскільки на адресу відділу надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 10.11.2017 року, згідно якої виконавчий лист, який підлягав виконанню скасовано.

Заявник зазначає, що ПАТ «Дельта Банк» не отримувало від виконавчої служби та не передавало ТОВ «Укрдебт Плюс» копію вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа № 1527-19929/12, виданого 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси.

Разом з тим, з відповіді Суворовського районного суду м. Одесивід 25.09.2024 року ТОВ «Укрдебт Плюс» дізналося про відсутність у матеріалах цивільної справи № 1527-19929/12 ухвали від 10.11.2017 року, якою скасовано виконавчий лист № 1527-19929/12,виданий 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси.

На думку заявника виконавчий лист був втрачений, а строк для його пред`явлення пропущений з поважних причин. Такі обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2025 року у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ПАТ «Дельта Банк» не отримувало з виконавчої служби та не передавало ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» копію вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа №1527/19929/12, виданого 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси. Також, згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження, на даний час виконавчі листи про стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не перебувають на примусовому виконанні. Відтак, є всі підстави вважати, що оригінал виконавчого листа №1527/19929/12, виданого 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, втрачено. У зв`язку з вказаним, ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС" наразі не може реалізовувати свої права, як стягувача, що гарантовані законодавством України.

У зв`язку з вказаним, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулося до суду з даною заявою та просило суд замінити стягувача у виконавчому листі №1527/19929/12, виданому 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення 1385726,96 грн. з ОСОБА_1 . Також, у зв`язку з втратою виконавчого листа, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» просило суд видати дублікат такого виконавчого листа та поновити строк пред`явлення його до виконання. Така заява відповідає належному та ефективному способу захисту майнових прав та інтересів заявника, оскільки надасть йому можливість замінити вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» та вжити заходів щодо примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року у справі №1527/19929/12.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 09.12.2025 року на 14:00 год. представник ПАТ «Дельта Банк», Виговський А.П., Виговська Н.Б. не з`явилися, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ТОВ «Укрдебт Плюс» адвокат Янчук А.А. не заперечував проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 09.12.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 27 травня 2013 року було закінчено 31.01.2018 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що в силу абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює повторне відкриття виконавчого провадження, а як наслідок відсутність на теперішній час правових підстав для проведення заміни сторони, як у виконавчому провадженні, так і виконавчому листі.

Крім того, виконавче провадження було закінчено за два роки до укладання договору факторингу від 13.05.2020 року, про що первісний кредитор, за наявності обачності та зацікавленості у виконанні рішення суду, повинен був знати про це, а також повідомити правонаступника про такі обставини.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для проведення заміни сторони виконавчого провадження. Разом з тим, не підлягають задоволенню і вимоги про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу та видачі дублікату виконавчого листа, як похідні вимоги від вимоги про заміну сторони у виконавчому провадженні, в задоволенні якої судом відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27 травня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 1 382 507,96 гривень, а також стягнуто у рівних частках з кожного судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Рішення набрало законної сили, не оскаржувалось учасниками справи.

На виконання зазначеного рішення Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчі листи від 25.03.2015 року.

02.12.2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження (ВП № 49504705).

31.01.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Загризлою Т.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 49504705, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

13 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» укладено договір № 2244/К, за яким було відступлено право вимоги, зокрема, за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.07.2008 року та за договорами забезпечення.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 9 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин першої та другої 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного чи приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, провадження № 12-69гс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц, провадження № 61-10801св21, щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначала, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Разом із цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, уточнила висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, щодо можливості заміни сторони виконавчого провадження, якщо таке закінчено.

Зокрема, у пунктах 80, 81, 84, 86, 90, 92, 94 та 97 указаної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку норми статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з нормами статті 55 ЦПК України.

Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону), зокрема, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу буде визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку (частина перша статті 41 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється саме для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

Тобто, у випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні й підстави для процесуального правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Для вирішення питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні вирішальним є встановлення наявності відкритого виконавчого провадження, в якому ставиться таке питання.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що на час розгляду заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у виконавчому провадженнівиконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1527-19929/12, виданого 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси було закінчено.

Зокрема, старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Загризлою Т.В. 31.01.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 49504705 з примусового виконання виконавчого листа № 1527-19929/12, виданого 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси,про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 1 385 726,96 грнна підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з надходженням на адресу Відділу ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 10.11.2017 року, згідно якої виконавчий лист, який підлягав виконанню скасовано.

Заявник вказував, що постанову про закінчення виконавчого провадження № 49504705 від 31.01.2018 року ПАТ «Дельта Банк» від виконавчої служби не отримувало та не передавало ТОВ «Укрдебт Плюс» копію вказаної постанови.

Після того як ТОВ «Укрдебт Плюс» дізналося про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження №49504705 одразу звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою, в якій просило видати копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 10.11.2017 року, згідно з якою скасовано виконавчий лист №1527/19929/12, виданий 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси.

Суворовський районний суд м. Одеси розглянув заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» повідомив, що згідно перевірки матеріалів цивільної справи № 1527/19929/12 (провадження № 2/523/1388/13) за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвала від 10.11.2017 року, згідно з якою скасовано виконавчий лист, виданий 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси в матеріалах справи відсутня.

Отже, матеріалами справи встановлено, що виконавче провадження № 49504705 з примусового виконання виконавчого листа № 1527-19929/12, виданого 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси,про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 1 385 726,96 грн, постановою від 31.01.2018 року було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» унеможливлює повторне відкриття виконавчого провадження, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Разом з тим, апеляційний суд акцентує увагу, що звертаючись до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження заявник не ініціював питання про скасування постанови державного виконавця від 31.01.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 49504705 з примусового виконання виконавчого листа № 1527-19929/12, а тому звернення ТОВ «Укрдебт Плюс» до суду з питанням про заміну сторони у виконавчому провадженні, яке закінчене, є неможливим без його відновлення.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Оскільки виконавче провадження закінчено 31.01.2018 року й заявник не вчиняв дій, спрямованих на відновлення виконавчого провадження, заміна стягувача у виконавчому провадженні в цьому випадку не відповідатиме завданням цивільного судочинства.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання (див: постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17).

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і він не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах: від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20, від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, провадження № 12-39гс20, від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, провадження № 12-69гс21, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, і неодноразово підтриманим Верховним Судом у постановах: від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 (Касаційний господарський суд), від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09, провадження № 61-2001св22, від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12, провадження № 61-1684св22, від 14 вересня 2022 року у справі № 1519/2-1141/11, провадження № 61-4323св22 та інших.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу та видачі дублікату виконавчого листа, як похідних від вимоги про заміну сторони у виконавчому провадженні, в задоволенні якої судом відмовлено.

Колегія суддів вважає, що обставини та доводи, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 22.12.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова