У Х В А Л А

Іменем України

29 грудня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. (надалі - Суд) перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до помічника судді ОСОБА_6 з Касаційного цивільного суду та Касаційного цивільного суду про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 90 000,00 грн,

УСТАНОВИВ:

24 грудня 2025 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) надіслав на офіційну електронну адресу Деснянського районного суду м. Києва позовну заяву, підписану електронним підписом. У позовній заяві Позивач визначив двох Відповідачів: 1) помічника судді ОСОБА_6 Касаційного цивільного суду, а також 2)Касаційний цивільний суд.

У прохальній частині позову Позивач просить стягнути з помічника судді ОСОБА_6 нанесену йому моральну шкоду у розмірі 90 000,00 грн, а також встановити винного у порушенні вимог статті 432 ЦПК України.

Позивач просить зобов`язати Відповідача перерахувати моральну шкоду у розмірі 90 000,00 грн поштовим переказом на адресу Позивача (вказана на початку позову) у термін до 10 діб з моменту вступу судового рішення в законну силу.

Позов обгрунтовано тим, що 12 грудня 2025 року Верховний Суд постановив ухвалу у справі № 754/7132/24, якою стягнув з Позивача на користь держави штраф у розмірі 908,40 грн.

Ця ухвала 17 лютого 2025 року супровідним листом за підписом помічника судді ОСОБА_6була надіслана до відома учасникам справи, а також Державній судовій адміністрації.

Позивач вважає, що судді Касаційного цивільного суду або відповідальні особи за виконання рішень зобов`язані були з`ясувати у Позивача порядок виконання рішення суду (добровільно або примусово), однак вони цього не зробили.

Позивач мав намір добровільно виконати рішення суду, тому надсилання ухвали суду до Державної судової адміністрації України є незаконним, оскільки порушує вимоги частини другої статті 432 ЦПК України, у якій вказано: "… у зв`язку з його добровільним виконанням боржником або з інших причин". Позивач стверджує, що такі дії Відповідача завдали йому моральних страждань.

Суд, розглянувши матеріли позовної заяви, визнав, що її подання є зловживанням процесуальними правами, тому повертає без розгляду на підстав статті 44 ЦПК України, з таких підстав.

У Деснянському районному суді м. Києва розглядалась справа № 754/21502/25 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

У цій справі Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 12 червня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 17 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі відмовив.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - для надання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року визнав неподаною та повернув заявнику.

Верховний Суд ухвалою від 22 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року повернув заявнику.

27 листопада 2025 року ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Верховного Суду скріплену електронним цифровим підписом заяву про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами (це істотні для справи обставини, що не були встановлені судом), в якій просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвалу Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року і передати справу на продовження розгляду у Деснянський районний суд м. Києва. Також, у тексті якої висловив недовіру судді Зайцеву А. О. , а також заперечення проти того, щоб вищезгаданий суддя розглядав та вирішував заяву ОСОБА_1 .

Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Зайцева А. Ю. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року визнав необґрунтованою та передав вказану заяву для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Верховний Суд ухвалою від 05 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Зайцева А. Ю. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами відмовив.

Верховний Суд ухвалою від 08 грудня 2025 року визнав зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі№ 754/7132/24. Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами залишив без розгляду. Попередив ОСОБА_1 , що продовження зловживання процесуальними правами у справі № 754/7132/24 може призвести до застосування щодо нього заходів процесуального примусу, передбачених ЦПК України.

Верховний Суд ухвалою від 08 грудня 2025 року доповнення ОСОБА_1 до заяви про перегляд ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року та ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами повернув заявнику без розгляду у зв`язку із тим, що вона не скріплена електронним цифровим підписом.

11 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дві заяви "про перегляд судового рішення (це ухвал від 8.12.25 року Касаційного цивільного суду)", у яких просить скасувати ухвалу і передати справу на продовження розгляду у Дніпровський райсуд м. Києва. У цих заявах висловив недовіру судді-доповідачу.

Верховний Суд ухвалою від 12 грудня 2025 року заяви про перегляд судового рішення (це ухвала від 8.12.25 року Касаційного цивільного суду) у справі № 754/7132/24 повернув ОСОБА_1 через зловживання ним правом на їх подання.

Верховний Суд визнав, що неодноразово подаючи майже ідентичні заяви, зокрема з метою заявити відвід судді, ОСОБА_1 діє не з метою виконання завдання цивільного судочинства. Він не виконав обов`язок виявляти повагу до суду та судді: виклав аргументи у заявах про перегляд судового рішення у манері, далекій від ділового спілкування, у неприйнятній формі критикував суддю за ухвалення інших судових рішень, назвав його дії "імітацією "справедливого судочинства", з посиланням на своє захворювання застерігав суд від дій, які не відповідають його інтересам, а також від виконання юридичних норм, які мають нижчу юридичну силу, ніж Конституція України, зокрема ЦПК України, обіцяв "зірватися" і "реагувати жорстко".

Верховний Суд ухвалою від 12 грудня 2025 року стягнув із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України; вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01021; код у ЄДР: 26255795) штраф у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.

У третьому абзаці цієї ухвали було зазначено про надіслання учасникам справи та Державній судовій адміністрації України копію цієї ухвали.

В ухвалі також роз`яснено, що ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

На виконання цієї ухвали помічник судді ОСОБА_6 супровідним листом № 277728/0/222-25 від 17.12.2025 надіслав до відома копію цієї учасникам справи та Державній судовій адміністрації України.

Позивач у позовній заяві, посилаючись на норму статті 432 ЦК України та наміри виконати ухвалу добровільно, заявляє про неправомірність дій помічника судді ОСОБА_6 щодо надсилання супровідним листом № 277728/0/222-25 від 17.12.2025 копії Державній судовій адміністрації Україн, тому просить стягнути з помічника судді моральної шкоди 90000,00 грн.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша статті 2 ЦПК України).

Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц зроблено висновок, що змістом частини другої статті 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

За висновком суду позов ОСОБА_1 у справі є завідомо безпідставним, оскільки Позивач оскаржує дії помічника судді щодо надслання копії ухвали про накладення штрафу стягувачу, Державній судовій адміністрації України, на виконання ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2025 року, яка набрала законної сили та оскарженню не підлягає. Тобто фактично цей позов є способом оскарження ухвали, яка не підягає оскарженню.

Зміст позовних вимог та підстави їх виникнення вказують на те, що звернення до суду з позовом проти працівника апарату суду не має на меті ефективний захист прав Позивача, а є процесуальним інструментом тиску на суд за прийняте щодо Позивача судове рішення про накладення штрафу за зловживання процесуальними прав. Такі дії свідчать про очевидну недобросовісність Позивача та використання права на позов з метою, що суперечить завданням цивільного судочинства

Включення помічника судді як фізичної особи до складу відповідачів має на меті не реальний захист порушеного права, а створення психологічного тиску на працівників суду. Позивач, діючи добросовісно, мав усвідомлювати, що дії працівника апарату суду з надсилання копії ухвали на виконання не можуть бути підставою для стягнення 90 000 грн моральної шкоди, що в 100 разів перевищує суму накладеного штрафу за зловживання процесуальними правами.

Частина друга статті 432 ЦПК України, на яку посилається Позивач, регулює питання визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а не порядок надсилання ухвали, що додатково вказує на те, що позов є завідомо безпідставним.

Поведінка ОСОБА_1 має чіткі ознаки сутяжництва, що підтверджується численними майже однакоими скаргами (заявами) у справі№ 754/21502/25, визнавалися судами вищих інстанцій необґрунтованими та такими, що є зловживанням (ухвали ВС від 08.12.2025 та 12.12.2025. Позивач постійно ініціює нові процеси (в тому числі подання численних позовів про відшкодування моральної шкоди до суддів, що беруть участь у розгляді його спраи), які не мають на меті досягнення матеріального результату та реального захисту прав, а спрямовані на висловлення неповаги до суду, критику суддів, інших учасників справи у неприйнятній формі. Аргументація позовів щодо підстав відшкодування моральної шкоди, її розміру майже ідентична (змінюється лише Відповідач).

Системність дій Позивача підтверджується статистичними даними. Зокрема, за даними сайту Судова влада України лише у грудні 2025 року Позивач, ОСОБА_1 , подав до Деснянського районного суду м. Києва 17 позовів (заяв), про відшкодування моральної шкоди, в тому числі до суддів всіх інстанцій, що розглядають його позови (апеляційні та касаційні скарги). Взагалі за 2025 рік Позивач подав більше 100 позовів. Така надмірна активність за відсутності реального предмета спору створює штучне та невиправдане навантаження на судову систему, що перешкоджає реалізації права на справедливий суд іншим учасникам судового процесу.

Підсумовуючи викладене, Суд визнав дії Позивача щодо подання позову у цій справі зловживанням процесуальними правами, оскільки позов є завідомо безпідставним і використовується як інструмент тиску на працівників суду та фактично є формою вираження незгоди (оскарження) остаточної ухвали Верховного Суду про накладення штрафу з метою затягування виконання цієї ухвали. Системність подання Позивачем понад 100 подібних (схожих, майже ідентичних) позовів про відшкодування моральної шкоди за рік підтверджує ознаки сутяжництва, що створює штучне навантаження на судову систему та суперечить завданню цивільного судочинства щодо ефективного захисту прав.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Статтею 144 ЦПК України визначені види заходів процесуального примусу, в тому числі, штраф.

Цивільним процесуальним законодавством не встановлено імперативного характеру застосування заходів процесуального примусу, в тому числі, штрафу, оскільки це є правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 753/16132/22).

Ураховуючи відомості про стан здоров`я Позивача, на які він посилається у позовній заяві, суд, керуючись засадами гуманності та співмірності, вважає за можливе на даному етапі не застосовувати заходи процесуального примусу, передбачені статтею 148 ЦПК України, обмежившись поверненням позовної заяви у зв`язку зі зловживанням правами.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, пункт 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, пункт 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, пункти 229-230).

У цій справі з Позивачем, який ініціював понад 100 процесів за рік, можливість обмеження доступу до суду у виді повернення без розгляду очевидно безпідставного позову, у разі визнання таких дій зловживанням процесуальними правами, - прямо передбачено законом. Таке обмеження має легітимну мету, оскільки спрямоване на захист авторитету судової влади, припинення використання суду як інструменту психологічного тиску та переслідування працівників апарату за виконання ними вимог закону, запобігання перевантаженню суду сутяжницькими позовами, що прямо загрожує нормальному функціонуванню суду та дотриманню розумних строків у інших справах; раціональне використання ресурсів суда.

У такому разі на Позивача не покладається надмірний тягар. Суд не позбавляє Позивача права на захист у реальних спорах, засоби процесуального примусу не застосовуються. Таке обмеження відповідає принципу пропорційності, оскільки суспільний інтерес (інтерес держави) у забезпеченні стабільності судової системи та захисті своїх працівників (помічника судді) від безпідставного цькування переважає над індивідуальним «правом» Позивача ініціювати процес у спосіб подання завідомо та очевидно безпідставного позову про відшкодування моральної шкоди з помічника судді за надсилання копії ухвали.

Керуючись статтями 44, 260, 261 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати дії ОСОБА_1 щодо подання завідомо безпідставного позову до помічника судді ОСОБА_6 з Касаційного цивільного суду, Касаційного цивільного суду про відшкодування моральної шкоди зловживанням процесуальними правами.

Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

За клопотанням Позивача надіслати копію цієї ухвали на адресу електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою на порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://ds.ki.court.gov.ua/sud2603/.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО