Номер провадження: 22-ц/813/826/25
Справа № 504/2875/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1710, який виданий 24.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 320 457,46 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на виконанні виконавця перебуває виконавчий напис № 1710, який виданий 24.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 320 457,46 грн. Виконавче провадження відкрито виконавцем Філонік А.В. Слов`янського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Підставою позову позивач зазначає те, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які не підтверджують відсутність безспірності заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 09.12.2025 року на 16:00 год. позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Курченко В.М. та представник ТОВ «Порше Мобіліті» адвокат Івтушок С.В. в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без їхньої присутності (без участі) в судовому засіданні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин, на які він посилався, обґрунтовуючи заявлений позов.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.11.2023 року судом залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про витребування з Київського державного нотаріального архіву інформацію про приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу який видав виконавчий напис № 1710 від 24.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 320 457,46 грн, оскільки до свого клопотання заявник не надав жодного доказу самостійного вжиття заходів для отримання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса а також неможливості його отримання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (Компанія) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 50004080, відповідно до якого Компанія надала грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі 144 617,09 грн, що в доларову еквіваленту становило 18 009,60 доларів США з процентною ставкою 9,9% на рік на придбання автомобіля «Фольксваген гольф» 2012 року випуску на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти до 15.05.2017 року згідно з графіком погашення, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Додатковою угодою від 30.04.2014 року сторонами внесені зміни до кредитного договору № 50004080 від 20.04.2012 року.

Відповідно до п. п. 3.2.1 п. 3.2. кредитного договору від 20.04.2012 року з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 30.04.2014 року Компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання Кредитного договору, у наступних випадках: порушення Позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

24.04.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець) укладено договір застави, відповідно до якого Заставодавець з метою виконання зобов`язань за кредитним договором № 50004080 від 20.04.2012 року у розмірі 144 617,09 грн, що становить еквівалент 18 009,60 доларів США заставляє автомобіль «Фольксваген гольф» 2012 року випуску на умовах, встановлених договором, заставною вартістю 206 595,84 грн.

Предмет застави є власністю Заставодавця на підставі договору купівлі-продажу №153К від 23.04.2012 року, укладеного заставодавцем з ТОВ «Тріол-Авто» та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вданого ВРЕР № 3 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 24.04.2012 року. Строк виконання основного зобов`язання до 15.04.2017 року.

Відповідно до пункту 1.4 договору застави у випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, виключаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, витрати заставодержателя, а також видатки по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію.

У пункті 1.7 договору застави визначено, що у разі укладення без попереднього погодження з заставодержателем договорів, що передбачають користування предметом застави, майновими правами на нього чи його відчуження, з дня укладення такого договору заставодержатель отримує право вимоги дострокового повернення кредиту, наданого за кредитним договором, або звернення стягнення на предмет застави, згідно з положеннями розділу 4 цього договору.

Згідно з підпунктами 2.1.1, 2.1.5 пункту 2.1 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за договором, зазначеним у пункті 1.3 цього договору, заставодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмета застави та його реалізацію; за рахунок предмета застави задовольнити свої вимоги в повному обсязі.

Згідно з підпунктом 2.3.4 договору застави заставодавець зобов`язаний не здійснювати без попередньої згоди заставодержателя наступної застави предмета застави, дій, пов`язаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій, пов`язаних з передачею предмета застави третім особам, у тому числі у тимчасове користування. Укладення договорів, які передбачають користування предметом застави, майновими правами на нього чи його відчуження, здійснювати тільки після отримання попередньої згоди заставодержателя на укладення таких договорів.

У пункті 4.1 договору застави передбачено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом десяти робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення, звернути стягнення на предмет застави у разі, зокрема передачі заставодавцем предмета застави іншій особі без попередньої згоди заставодержателя згідно з порядком, зазначеним у пунктах 1.7, підпункті 2.3.4 пункту 2.3 цього договору.

Згідно з п. 5.1. Договору застави Заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим Договором та за Кредитним договором, яке виникає у Заставодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) Заставодавцем своїх зобов`язань перед Заставодержателем за Кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим Договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору застави задоволення вимог Заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі Предмета застави у власність Заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з п. 5.4. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

04.08.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, направило останньому на адресу зазначену у договорі Вимогу (повідомлення) про дострокове повернення Кредиту та сплати заборгованості, розмір якої на дату складання Вимоги становив 275 678,10 грн, в тому числі заборгованість за несплаченими черговими платежами - 90 740,50 грн; заборгованість за штрафними санкціями в порядку п. 8.3. Кредитного договору 10 338,98 грн; суми дострокового повернення суми кредиту 174 598,62 грн, що в еквіваленті повідомило ОСОБА_1 , що у разі неповерненням ним Кредиту та не сплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. У разі не отримання вимоги з будь-яких причин строк відліковується з дати відправлення Вимоги.

24.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 320 457,46 грн.

Виконавче провадження відкрито виконавцем Слов`янського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Філонік А.В.

Відповідно до повідомлення на сайті Міністерства юстиції України щодо контактної адреси Слов`янського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на час розгляду справи, то листування у воєнний час ведеться через абонентську скриньку 26 у поштовому відділку 02155 в м. Києві.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.

Також згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень (частина перша статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Частиною першою статті 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в частині першій статті 590 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Проте з наведених положень законодавства не вбачається обов`язку щодо направлення саме боржнику доказів про здійснення відповідної реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, водночас встановлено обов`язок надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов`язання.

При цьому, ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, факт недотримання стягувачем положень ч. 3 ст. 24 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.05.2018 року у справі №320/8269/15-ц.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Порше Мобіліті» є юридичною особою і мало бути обізнаним про обов`язковість виконання вимог частини третьої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації обтяження до початку процедури звернення стягнення та наслідки недотримання цієї вимоги закону.

Відповідно до статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, тобто діє презумпція знання законодавства. Отже, оскільки саме незнання позивачем наведеного положення закону або свідоме небажання його виконувати призвело до ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, тому відповідальність (а так само й негативні наслідки такої поведінки) ТОВ «Порше Мобіліті» не може бути перекладено на інших осіб.

Щодо безспірності заборгованості.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України "Про нотаріат").

Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

1) заява стягувача, яка містить всю передбачену у законі інформацію;

2) письмове повідомлення боржника про наявність у нього боргу, надіслане стягувачем за 30 днів, до вчинення виконавчого напису;

3) наявність оригіналу боргового документа, засвідченого нотаріально, з якого чітко вбачається, що строк сплати боргу вже настав;

4) виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зо-бов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто на час вчинення оскарженого виконавчого напису нотаріуса 24.1.2015 року зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів щодо зобов`язань за кредитними договорами були чинними.

Колегія суддів звертає увагу, що до розрахунку заборгованості безпідставно включено штраф у розмірі 20% від суми кредиту, передбачений пунктом 8.2 загальних умов кредитування, що складає 28 923,42 грн та штрафні санкції в порядку п. 8.3. Кредитного договору 10 338,98 грн, оскільки ОСОБА_1 з 2006 року і станом на час вчинення виконавчого напису 24.11.2015 року зареєстрований у місті Донецьк, віднесеному до населених пунктів, на території яких проводилася Антитерористична операція. Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася Антитерористична операція.

Тобто даний штраф у розмірі 20% від суми кредиту, передбачений пунктом 8.2 загальних умов кредитування, що складає 28 923,42 грн та штрафні санкції в порядку п. 8.3. Кредитного договору 10 338,98 грн включені в загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 320 457 грн 46 коп., в рахунок погашення якої нотаріусом вчинений виконавчий напис від 24.11.2015 року.

Таким чином, вчиняючи 24 листопада 2015 року виконавчий напис № 1710 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. неправомірно не врахував положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася Антитерористична операція у зв`язку з чим до виконавчого напису безпідставно включено суму заборгованості за штрафом у розмірі 28 923,42 грн та штрафними санкціями в порядку п. 8.3. Кредитного договору у розмірі 10 338,98 грн, а всього на загальну суму 39 262,40 грн.

З огляду на наведене виконавчий напис № 1710, який виданий 24.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 320 457,46 грн підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини і викладені в цій постанові обґрунтування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявленого позову про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1710, який виданий 24.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 320 457,46 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 22.12.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова