ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 211/8265/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко О.П.,

сторони:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Міністерство оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Міністерство оборони України.

Заява мотивована тим, що заявниця та ОСОБА_2 познайомилися ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг. Вони з самого початку симпатизували один одному. Взаємовідносини розвивалися, почуття, що об`єднало їх зростало, а тому, усвідомлюючи, що їм добре разом, вони прийняли рішення спільно проживати однією сім`єю. Фактично проживати однією сім`єю як чоловік та жінка вони стали з 17 лютого 2014 року у квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 працював в АТ «ПівдГЗК», а ОСОБА_1 працювала медичною сестрою в КНП «ЦПМСД №5» КМР. Сімейний бюджет складали їх спільні кошти. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 виховували сина заявника - ОСОБА_3 , який сприймав ОСОБА_2 як чоловіка матері, та з яким у нього було гарні сімейні відносини.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано 10 серпня 2010 року. У свою чергу, ОСОБА_2 ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі, дітей не мав. За час проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 спільно зробили ремонт у квартирі заявника, причому ОСОБА_2 активно долучався як фізично, так і фінансово.

Окрім цього, ОСОБА_2 систематично купував різні речі особистого користування та побутового призначення для ОСОБА_1 та її сина. Заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час спільного проживання неодноразово їздили на відпочинок. У вільний час відпочивали разом з друзями.

25 лютого 2023 року ОСОБА_2 було мобілізовано. З 03 березня 2023 року ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України.

26 березня 2023 року ОСОБА_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність загинув в районі н.п. Іванівське, н.п. Бахмут, Донецької області.

Заявник просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 17 лютого 2014 року по 25 лютого 2023 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року заяву задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17 лютого 2014 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі, Міністерство оборони України, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право на отримання передбаченої Законом № 2011-ХІІ виплати виникає у осіб визначених цим законом станом на дату загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 9 Сімейного кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. В даній справі військовослужбовець помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, станом на цю дату, Закон № 2011-ХІІ діяв в редакції, яка не передбачала категорію осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, як особу, яка проживала однією сім`єю з загиблим/загиблою, як чоловік та жінка, без шлюбу. Таким чином, оскільки Заявниця за встановленими обставинами у справі не набула прав подружжя, вона не має права на отримання виплат зазначених нею у заяві (одноразова грошова допомога), тобто факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків.

Крім того апелянт зазначає, що заявниця не наводить допустимих та належних доказів, які б свідчили про те, що у неї та загиблого військовослужбовця були взаємні права та обов`язки, спільний побут, спільне проживання однією сім`єю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України ОСОБА_5 , заявниці та її представника адвоката Андрущенко Д.С., перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі підлягає зупиненню, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

05 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 308/17634/23 (провадження № 61-4575св24) за заявою ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , заінтересована особа ? ІНФОРМАЦІЯ_5 , про встановлення факту перебування особи на утриманні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зазначена ухвала мотивована необхідністю відступу від постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23, у якій висновано, що подібні справи розглядаються в цивільному судочинстві.

23 квітня 2025 року ухвалою Великої Палати Верховного Суду справу № 308/17634/23 прийнято до провадження та призначено до розгляду (провадження № 14-40цс25).

Касаційний суд вказав, що вважає за необхідне відступити від наведеного загального висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), та зазначити, що:

«Ключовим питанням при вирішенні того, чи перебувала особа на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, є те, чи має така особа саме як член його сім`ї право на пенсію у разі втрати годувальника. Після відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги встановлення в окремому провадженні у порядку цивільного судочинства того, що особа була утриманкою загиблого (померлого) військовослужбовця, означатиме встановлення її належності до членів його сім`ї та визнання права такої особи на отримання пенсії у разі втрати годувальника, навіть якщо цю пенсію їй держава не призначила. Проте загальний суд за правилами цивільного судочинства ні в окремому, ні у позовному провадженні не має таких повноважень.

Більше того, встановлення за правилами цивільного судочинства факту перебування особи як члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця на його утриманні може суперечити витягу з особової справи (послужного списку) цього військовослужбовця й облікової картки про склад його сім`ї, в яких він цю особу членом своєї сім`ї не вказував.

Розгляд справи в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства неможливий за наявності спору про право, зокрема й про право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги особою, яка стверджує, що перебувала на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, та пенсії у разі втрати годувальника для неї.

Якщо особа отримала відмову у призначенні одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника, немає підстав стверджувати, що спір із повноважним органом держави, зокрема військового управління, у неї відсутній, і що фактично для збирання доказів і оскарження такого рішення в адміністративному суді вона може використовувати можливості цивільного судочинства. Те, що відповідний орган держави не може претендувати на отримання допомоги чи пенсії, не означає, що він у кожному випадку від імені держави висловлює згоду з призначенням таких соціальних виплат. Тому в особи може виникати спір із державою в особі такого суб`єкта владних повноважень щодо призначення та виплати вказаних допомоги і пенсії. Чинне законодавство не дає підстав для висновку про те, що встановлення факту перебування на утриманні померлого (загиблого) військовослужбовця для цілей призначення та виплати одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника можливе на підставі рішення загального суду в окремому чи позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Не можна ініціювати судове провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин (фактів), які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу в такому провадженні належним і допустимим.

Можливість встановлення певного юридичного факту у цивільному судочинстві передбачена для іншої мети, ніж вирішення спору, зокрема й адміністративного спору щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, крім випадків, передбачених законом. Такий винятковий випадок передбачений статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 3515-IX від 09 грудня 2023 року лише щодо факту проживання однією сім`єю жінки (чоловіка) із загиблим (померлим) військовослужбовцем, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Спір про право на одноразову грошову допомогу (її призначення та виплату) чи про право на отримання пенсії у разі втрати годувальника належить до юрисдикції адміністративного суду. Встановлення відповідного факту є необхідним та можливим під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень про відмову у здійсненні такої виплати. У такому випадку факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця є підставою адміністративного позову, а не його предметом. Цей юридично значимий факт як одна з фактичних підстав позову належить до предмета доказування та підлягає встановленню під час вирішення публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, не можна розглядати у цивільному судочинстві заяви про встановлення фактів з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця після відмови у її призначенні органом військового управління або за встановлення спору про право з державою в особі такого органу, крім випадків, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, не виключається вирішення питання про встановлення таких фактів у цивільному судочинстві в порядку позовного провадження за відсутності спору з органом військового управління, але за наявності інших заінтересованих осіб, які претендують на отримання одноразової грошової допомоги, та спору між ними щодо права на призначення й отримання цієї допомоги».

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року прийнято до розгляду справу № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) та призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 11 червня 2025 року.

Розгляд вказаної справи судом касаційної інстанції, станом на сьогодні не завершено.

Правовідносини, з приводу яких виник спір у справі, що переглядається є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 308/17634/23.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, що переглядається.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 259 - 261, 381 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 211/8265/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуючий:

Судді: