11.12.2025 Справа № 363/3943/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Ковальчука Д.Д.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про збільшення розміру стягуваних аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/1263/24 від 01 травня 2024 року було стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 14 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2024 року до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на сьогоднішній день розмір аліментів складає 3 800 гривень на утримання неповнолітньої дитини. Ця сума є вкрай недостатньою для забезпечення потреб дитини, зважаючи на ціни на продукти, одяг, ліки, навчання, додаткові заняття, побут. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, та спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у більшому розмірі.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач має у власності: 3 земельні ділянки загальною площею 0,2073 га, нежитлове приміщення, розташоване в місті Києві, загальною площею 157, 4 кв. м., 2 квартири в АДРЕСА_3 метри та 58.2 кв. м., а також має у власності автомобіль. Проте відповідач умисно занижує свій дохід, встановивши для себе мінімальний рівень прибутку близько 15 000 грн.

07.05.2025 року донька ОСОБА_3 отримала перелом нижнього кінця променевої кістки, то у позивачки на лікування дитини пішло близько 8 000 гривень. Відповідачем було проігноровано той факт, щодо необхідності додаткового фінансування для лікування доньки. На даний час донька сторін відвідує ряд гуртків, зокрема басейн, малювання, репетиторів. Вартість басейну становить 3000 гривень на місяць (без врахування необхідної форми); гурток малювання 2000 гривень на місць (без врахування необхідного приладдя для малювання); репетитор з англійської мови 5000 гривень на місяць. Дитина потребує належного утримання, що включає не лише харчування, а й забезпечення одягом, взуттям, сезонними речами, спортивним та шкільним приладдям, організацію повноцінного відпочинку та оздоровлення. Вартість одягу, взуття та інших речей першої необхідності постійно зростає, дитині потрібні регулярні покупки з урахуванням її віку, росту та потреб (включно зі шкільною формою та спортивним одягом). Також дитині необхідно щороку проходити оздоровлення та відпочинок під час літніх та інших канікул, що потребує додаткових витрат на путівки, проїзд та кишенькові витрати. Усе це є необхідним для повноцінного фізичного та психоемоційного розвитку дитини відповідно до її віку, а також не суперечить принципам забезпечення найкращих інтересів дитини, визначених законодавством України та Конвенцією про права дитини.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що сума у вигляді 15 000 гривень зможе покрити половину витрат на дитину, це дасть змогу купувати одяг, сплачувати гуртки, відправити дитину на відпочинок та забезпечити ій у разі потреби медичне лікування.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

05.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Железняк Н.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та прохав суд відмовити у задоволенні позову. Зі змісту відзиву вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня, що свідчить про те, що він бере участь в утриманні дитини, сплачує аліменти (Довідка ДВС про наявність заборгованості, розрахунок заборгованості - додатки №1-2). Позивач постійно підбурює дитину проти зустрічей з батьком, забороняє їй брати від нього подарунки.

Відповідач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України, нарахування в такому випадку аліментів визначається, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, тобто 1/4 частина від вказаної суми, яка й сплачується відповідачем. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2025 р.» з 01.01.2025 р. встановлений прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років у розмірі - 3196,00 грн. Оскільки Відповідач самостійно не може визначати розмір аліментів, які підлягають стягненню, то відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗУ Про виконавче провадження, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Також відповідач зазначає, що в 2023 році склав заповіт, яким розпорядився передати належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_4 своїй дочці - ОСОБА_3 . Цей заповіт позивач разом з ключами передав дитині, проте позивачка дізнавшись, відібрала це у дитини і демонстративно кинула під час чергового засідання Комісії у справах дітей відповідачу в обличчя ключі від квартири і заповіт. Отже, стороною позивача навмисно не приймалася додаткова матеріальна допомога з боку відповідача, а також нею не доведено зміну матеріального стану відповідача з моменту винесення рішення Вишгородським районним судом Київської області (справа № 363/1263/24) від 01.05.2024р., адже об`єкти рухомого та нерухомого майна (крім одного, який використовується для здійснення підприємницької діяльності відповідача і необхідний для того, щоб він мав змогу сплачувати аліменти) придбані були ще задовго до винесення рішення судом про стягнення аліментів. Крім того, згадане позивачкою нежитлове приміщення, право власності на яке набуте відповідачем в 2024 році, придбане частково за кошти, отримані в позику від інших осіб в жовтні 2024 року.

Також Відповідачем зазначено, що ним сплачувалася вартість послуг логопеда у розмірі 8 844, 25 грн., який був призначений дитині.

Що ж стосується випадку коли донька - ОСОБА_4 отримала перелом нижнього кінця променевої кістки 07.05.2025, зазначив, що дізнався про те що сталося випадково, коли відвідував доньку з державним виконавцем і працівником соціальної служби, у присутності яких позивачка почала безпідставно стверджувати, що додаткові фінанси для лікування доньки вона від відповідача не отримувала, хоча про випадок з дитиною його не повідомляла.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивач штучно намагається завищити витрати на дитину, не підтверджуючи це жодним доказом. Відповідач вважає вказаний розмір аліментів в сумі 15 000,00 грн. необґрунтованим належними та допустимими доказами, та таким, який не відповідає матеріальним можливостям відповідача.

09.09.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Швець А.О. надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вважає доводи викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

16.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Железняк Н.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів та створенні матір`ю перешкоди у спілкуванні з дитиною просить відмовити у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 29.09.2025 року підготовче провадження у справі було закрито, та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від представника позивача адвоката Швець А.О. надійшла заява, в якій сторона позивача підтримала у повному обсязі позовні вимоги та висловила прохання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Железняк Н.М. надійшла заява, в якій заявлено клопотання про врахування під час розгляду справи тих обставин, що у зв`язку з ситуацією яка склалась з відключенням світла у відповідача різко знизився дохід і він не має можливості виплачувати аліменти у більшому розмірі, а також, те що дитина близько 5 місяців знаходиться в Італії на утриманні благодійного фонду і позивач не несе витрат пов`язаних з утриманням дитини. Також в заяві висловлено прохання про проведення розгляду справи без участі сторони відповідача та заперечення проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подані ним заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.03.2017 року судом встановлено що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати) (а.с.13).

01.05.2024 по справі № 363/1263/24 Вишгородським районним судом Київської області було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-17).

25.06.2024 року відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 75329576 з виконання виконавчого листа № 363/1263/24 від 04.06.2024 року.

Згідно Довідки старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ю.Ясинської від 24 липня 2025 року (а.с.50), вбачається що ОСОБА_2 , 1976 р.н., згідно з матеріалами виконавчого провадження № 75329576 відкритого 25.06.2024 року, з виконання виконавчого листа № 363/1263/24 від 04.06.2024 року, що пред`явлено до примусового виконання 18.06.2024 року, станом на 24.07.2025 року заборгованості зі сплати аліментів не має.

Відповідно Витягу №4257 з реєстру платників єдиного податку, ОСОБА_2 , є ФОП, перебуває на спрощеній системі оподаткування, група та ставка платника єдиного податку 2 (а.с.55).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що з відповідача судовим рішенням стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заявивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, визначивши її розмір 15 000 грн, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач фактично може збільшити або зменшити їх розмір.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 частину 2 статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі, у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Суд зазначає, що Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів, позивач має доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу, як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Однак матеріали справи не містять відповідних доказів. Посилання позивачки на те, що відповідач умисно занижує свій дохід, встановивши для себе мінімальний рівень прибутку (близько 15000,00 грн.) посилаючись на данні ресурсу Work.ua, данні з сайту Мінфіну, та статистику Пенсійного фонду України про середню заробітну плату по Україні, на думку суду є припущенням щодо отримання доходу відповідачем, та не відображають дійсних обставин щодо отримуваного останнім доходу.

Разом з тим, суд не бере до уваги докази, що були подані поза межами процесуальних строків.

Відповідно до положень ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Суд зазначає, що позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат на утримання дитини та доказів погіршення її матеріального стану. Натомість, позов обґрунтовано наявністю батьківського обов`язку утримувати дитину і права змінити спосіб стягнення аліментів.

На підставі викладеного, суд дослідив всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясував обставини справи, і вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 353-354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про збільшення розміру стягуваних аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.12.2025 року.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас