Справа №155/1621/25
Провадження №2/155/875/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судових засідань Воронюк Н.М.

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 в період з 14 березня 2014 року по 04 липня 2024 року.

Свої вимоги обґрунтовує, що 06 вересня 1998 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 у виконавчому комітеті Лобачівської сільської ради Горохівського району Волинської області. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 березня 2014 року шлюб було розірвано. Однак, надалі проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше 10 років поспіль, а саме до моменту його зникнення безвісти. Зазначає, що під час проживання однією сім`єю вони піклувалися один про одного як чоловік та жінка, були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, проводили час в колі сім`ї, рідних та друзів. Крім того, зазначає, що із ОСОБА_6 проживали майже 26 років за адресою: АДРЕСА_1 в 1/2 частині будинку, що належить їй на праві спільної часткової власності, який успадкувала після смерті батьків. Вказує, що проживала із ОСОБА_6 разом, вели спільно особисте селянське господарство та разом виховували неповнолітнього сина, робили ремонт у будинку, за спільні кошти придбавали майно, несли спільні витрати по утриманню наших дітей, оплачували комунальні послуги, з врахуванням пільги, зареєстрованої на чоловіка, оскільки він був учасником бойових дій.

Повторно шлюб не реєстрували, оскільки вважали, що спільне проживання, ведення спільного господарства та виховання дітей є достатнім для сім`ї, тому не бачили потреби в реєстрації шлюбу повторно в органах реєстрації актів цивільного стану.

Однак, 04 липня 2024 року, виконувавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, ОСОБА_6 зник безвісти.

При зверненні до військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу ОСОБА_6 , із заявою про здійснення виплат грошового забезпечення їй відмовлено у погодженні виплат частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки вона не входить до переліку осіб, що мають право на такі виплати. Тому, просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зник безвісти 04 липня 2024 року в період з 14 березня 2014 року по 04 липня 2024 року.

Ухвалою судді від 27 жовтня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від представника третьої особи Міністерства оборони України - Ткачука В.В. 07 листопада 2025 року надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що обґрунтування заяви є недостатнім, належних доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю позивачем не надано. Введення спільного бюджету заявник не підтверджує документами, зокрема: доказами переказу грошових коштів на рахунки заявника з моменту проживання однією сім`єю по момент зникнення безвісти, оплата комунальних послуг, введення спільного бюджету, придбання побутових речей для спільного користування в домогосподарстві, ремонт та обслуговування побутової техніки, покази свідків. Крім того зазначає, що заявницею не долучено доказів: щодо спілкування (розмов, листування, тощо) між нею та зниклим безвісті з часу спільного проживання та до моменту зникнення безвісті, у тому числі щодо ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків; копії/витяги з наказу командира військової частини про зниклого безвісті, призначення та завершення службового розслідування (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/або членом сім`ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); витягу з особової справи у військовій частині щодо відомостей про членів його сім`ї та/або родичів, копії автобіографії (за наявності); анкети вивчення особи військовослужбовця (аркушу співбесіди), у ході якого встановлюється наявність родичів, утриманців тощо; доказів того, хто отримав після зникнення безвісті його грошове забезпечення у військовій частині, де він проходив військову службу.

Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

На підставі вищевикладеного, просить суд прийняти дані письмові пояснення та врахувати їх при прийнятті рішення у даній справі та в задоволенні позову відмовити.

Від відповідача ОСОБА_5 18 листопада 2025 року надійшли додаткові пояснення в яких ОСОБА_5 повідомляє, що за станом здоров`я немає можливості бути присутньою при розгляді справи, просить винести справедливе рішення у справі. Крім того, суду повідомляє, що після розірвання шлюбу її син - ОСОБА_6 переїхав проживати в село Іванівка до неї та батька. Літом 2014 року він отримав повістку в АТО, де рік служив в зоні бойових дій в Донецькій області. В січні 2024 року її син знову повернувся в свій дім і проживав з нею в АДРЕСА_2 . В квітні 2024 року син отримав повістку. З 04 липня 2024 року ОСОБА_6 вважається зниклим безвісти, сповіщення отримала від голови Берестечківської громади, яку передала для отримання виплат внукам.

Протокольною ухвалою суду від 19 листопада 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, однак 12 грудня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення, які за змістом аналогічні з її поясненнями від 18 листопада 2025 року.

Представник третьої особи Міністерства оборони України - Ткачук В.В. в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні позивач підтримала свою заяву у повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. Крім того, суду пояснила, що проживала із чоловіком ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14 березня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вони вели спільне господарство, робили ремонт у будинку, разом виховували та утримували своїх дітей, мали взаємні права та обов`язки. Чоловік їздив на заробітки до Республіки Польща, а кошти, які привозив давав їй та дітям. Вони разом поставили паркан, перекрили дах у будинку. Крім того, зазначила, що повістку чоловіку вручили коли він був у матері в с. Іванівка, де інколи ночував. Батько ОСОБА_6 помер приблизно десь в 2017 році, точно не пригадає. Вона з дітьми збирала та купувала йому все необхідне для проходження військової служби. І на військову службу він йшов з її будинку.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засідання позовні вимоги визнали в повному обсязі, ствердили обставини та факти зазначені в позовній заяві, а саме, що їх мати ОСОБА_1 проживала однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, із їх батьком ОСОБА_6 , який зник безвісти 04 липня 2024 року в період з 14 березня 2014 року по 04 липня 2024 року. Щодо задоволення позовних вимог не заперечували та просили їх задовольнити. Крім того ствердили, що батьки проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували спільно житловий будинок та разом працювали на земельних ділянках, в чому вони теж допомагали їм.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені статтями 12, 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1998 року по 14 березня 2014 року, від шлюбу мають дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10, а.с.14).

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 березня 2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.26).

Відповідно до сповіщення № 287/3Б, ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_3 , сповіщено про те, що її син стрілець-снайпер 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 8 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , рядовий ОСОБА_6 , призваний на військову службу по мобілізації з 09 квітня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 , вірний військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісти 04 липня 2024 року поблизу н.п. Північне Бахмутського району Донецької області (а.с.17-18).

Крім того, факт зникнення безвісти ОСОБА_6 стверджується матеріалами службового розслідування за фактом зникнення солдата ОСОБА_6 , а саме: актом службового розслідування, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 14.09.2024 №2055.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, за адресою в АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (а.с.28).

Довідкою виконавчого комітету Берестечківської міської ради № 179 від 01 липня 2025 року стверджується, що ОСОБА_6 проживав разом із ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , спільно вели господарство та займалися вихованням свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29).

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 180 від 01 липня 2025 року, ОСОБА_6 , 1972 року народження, зареєстрований і проживав у АДРЕСА_1 , який успадкувала його дружина від своїх батьків. З дружиною був розлучений з 14 березня 2014 року, але проживали разом. Вели спільно особисте селянське господарство та разом виховували свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2007 року народження (а.с.30-31).

Крім того, судом встановлено, що за результатами розгляду поданої заяви ОСОБА_8 , військовою частиною НОМЕР_3 не погоджено здійснення виплат частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця у зв`язку з тим, що позивач не входить до переліку осіб, що мають право на виплати на підставі п.6 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В судовому засіданні встановлено, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно ОСОБА_1 з метою можливості отримувати виплати у вигляді частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця.

Відповідно до З акону України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», введеного в дію 01.02.2025, пункт 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в такій редакції: "6. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення".

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно ч.1, ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_10 . Свідок ствердила обставини зазначені в позові. Крім того, суду показала, що після смерті чоловіка, вона змушена була звертатись за допомогою до ОСОБА_6 , який завжди був вдома і допомагав їй. Свідок зазначила, що сім`я ОСОБА_10 разом господарювали, працювали на городі і вона теж допомагала їм при зборі врожаю. ОСОБА_6 та позивач завжди проживали як сім`я, несли спільно витрати на утримання будинку. Крім того, вона бачила, що ОСОБА_6 перекривав дах у будинку, постійно господарював по місцю проживання. Про те, що вони розлучені дізналась десь через півроку після розірвання шлюбу. ОСОБА_6 завжди добре відзивався про свою дружину та дітей.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_10 та їх кумою. Про те, що вони розірвали шлюб їй не було відомо. Крім того, суду показала, що ОСОБА_6 та позивач проживали однією сім`єю, вели спільно господарство, несли витрати на утримання будинку позивача в якому проживали в селі Лобачівка. ОСОБА_6 робив ремонт у будинку, літній кухні, ремонт подвір`я, їздив на заробітки до Польщі. До проходження військової служби завжди проживав разом із ОСОБА_1 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що є сусідом ОСОБА_10 . Свідок ствердив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживали завжди однією сім`єю. З 2022 року по 2024 року свідок проходив військову службу, але зідзвонювався з ОСОБА_13 , коли приїжджав у відпустку, то бачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживали спільно як одна сім`я. До відправки на військову службу вони жили разом і вели спільно господарство. Він робив ремонт у будинку, літній кухні. В будинку в нього були особисті речі, мав весь необхідний для господарювання інвентар.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи учасників справи, надавши правову оцінку показанням допитаних судом свідків, дослідивши та оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач достатніми, належними та допустимими доказами довела факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 , який зник безвісти 04 липня 2024 року в період 14 березня 2014 року по 04 липня 2024 року. З урахуванням неможливості встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у позасудовому порядку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 318, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зник безвісти 04 липня 2024 року, в період 14 березня 2014 року по 04 липня 2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідачі: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ,

ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Горохівським РВ УМВС України у Волинській області 07.6.2004 року.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Міністерство оборони України, , проспект Повітрофлотський, 6, місто Київ,

Дата складення повного тексту рішення 22 грудня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М.Сметана