Номер провадження: 22-ц/813/6528/25
Справа № 494/1159/25
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області

на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року

у цивільній справі за позовом керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку

встановив:

У червні 2025 року керівник Березівської окружної прокуратури Одеської області звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив застосувати наслідки нікчемності договору №23 від 06 грудня 2024 року оренди земельної ділянки площею 32 га, кадастровий номер :01:006:0320 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного між Новокальчевською сільською радою об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області та ОСОБА_1 , а саме зобов`язати ОСОБА_1 повернути Новокальчевській сільській раді об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області зазначену вище земельну ділянку.

11 червня 2025 року керівник Березівської окружної прокуратури Одеської області подав заяву про забезпечення позову у якій просив накласти арешт на нерухоме майно: земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0320 площею 32 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Новокальчевською сільською радою об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідачка може передати зазначену вище земельну ділянку у користування або в суборенду іншим особам, що може значно ускладнити рішення суду у разі задоволення позову.

Відсутність зареєстрованого права комунальної власності та права оренди на зазначену земельну ділянку та її фактична передача в оренду відповідачці може сприяти виникненню перешкод під час виконання рішення суду, а також свідчить про можливість подальшої протиправної передачі цієї земельної ділянки в оренду іншим особам у порядку суборенди, зміни її цільового призначення та вчинення інших дій, які унеможливлять виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову у даному випадку є запорукою виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь позивача, а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі керівник Березівської окружної прокуратури Одеської області просить скасувати ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Окрім підстав, якими обґрунтована заява про забезпечення позову, прокурор посилається на те, що у заяві про забезпечення позову порушується питання про накладення арешту на земельну ділянку, у той час як предметом позову є застосування наслідків нікчемності правочину та повернення земельної ділянки, тобто у даному випадку вимоги позову та заяви про забезпечення позову не є тотожними, відтак суд дійшов помилкового висновку про те, що наслідком забезпечення позову є фактичне вирішення справи.

Обраний прокурором спосіб забезпечення позову відповідає його предмету, саме по вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання рішенням законної сили.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

В судовому засіданні прокурор Савицький Д.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Савицького Д.С., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що 06 грудня 2024 року між Новокальчевською сільською радою об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки №23 за умови якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарських потреб з кадастровим номером :01:006:0320, яка розташована на території Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області (пункт 1.1. договору).

Договір укладено на 1 рік (пункт 3.1 Договору).

Згідно листа Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області №238/02-25 від 21 травня 2025 року на сесії сільської ради не розглядалось питання про надання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:006:0320 та :01:001:0179 в оренду.

Відмовляючи керівнику Березівської окружної прокуратури Одеської області у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не обґрунтовано необхідність забезпечення позову, а також не визначено чому невжиття саме запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких він звернувся. При цьому суд вважав, що вирішення заяви про забезпечення позову є фактичним вирішення справи без її розгляду по суті. Доводи заяви про забезпечення позову фактично співпадають з доводами позовної заяви, а обставини, наведені у заяві про забезпечення позову підлягають з`ясуванню виключно під час розв`язання спору по суті та дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно за частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року справа N 623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі N 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі N 361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2).

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року у справі N 644/1482/22, від 01 травня 2024 року у справі N 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі N 201/9686/23 та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі N 914/1570/20 (провадження N 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, під час використання механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі N 201/9686/23.

Підставами подання заяви про забезпечення позову у цій справі прокурор зазначив відсутність зареєстрованого права комунальної власності та права оренди на зазначену вище земельну ділянку, а також те, що її фактична передача в оренду відповідачці може сприяти виникненню перешкод під час виконання рішення суду, що свідчить про можливість подальшої протиправної передачі цієї земельної ділянки в оренду іншим особам у порядку суборенди, зміни її цільового призначення та вчинення інших дій, які унеможливлять виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи, те, що предметом позову є вимоги про застосування наслідків нікчемності договору №23 від 06 грудня 2024 року оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідачки її повернути на користь територіальної громади, припущення позивача, що невжиття заходів щодо арешту спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, узгоджується зі змістом статей 149, 150 ЦПК України, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підставі для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав, наведених в оскаржуваній ухвалі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову у цій справі, шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0320 площею 32 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Новокальчевською сільською радою об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області.

Аргументи прокурора щодо наявності зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а може слугувати заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі N 910/1040/18.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, з мотивів, наведених в оскаржуваній ухвалі суду є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать фактичним обставинам цієї справи.

Разом з цим, колегія суддів зауважує про таке.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що у цій справі Березівським районним судом Одеської області постановлено ухвалу від 26 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання виконуючого обов`язки керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області. Закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України. Клопотання прокурора про закриття провадження мотивоване тим, що відповідачка у добровільному порядку повернула до Новокальчевської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області земельну ділянку комунальної власності площею 32 га з кадастровим номером :01:006:0320, тому у справі відсутній предмет спору.

Наведена вище обставина унеможливлює скасування апеляційним судом оскаржуваної ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, як про те просить скаржник, оскільки у цьому випадку буде відсутня правова (легітимна) мета забезпечення позову, зважаючи на те, що судом першої інстанції вирішено питання про закриття провадження у справі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на земельну ділянку, однак не погоджується з мотивами з яких виходив місцевий суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, оскільки у цьому конкретному випадку самостійною правовою підставною для відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову має бути саме та обставина, що судом вирішено питання про закриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувану ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року потрібно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Згідно з положеннями ч. 13ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про зміну оскаржуваної ухвали суду, а саме викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький