П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вишневий Відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментів,

В С Т А Н О В И В :

14 жовтня 2024 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 29 листопада 2019 року у справі № 369/13976/19 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу на утримання дітей до досягнення ними повноліття. На виконання цього рішення 30 січня 2020 року видано виконавчий лист, на підставі якого 03 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Позивач регулярно сплачував аліменти безпосередньо на рахунок відповідача. 23 червня 2022 року він отримав тяжкі травми, внаслідок чого став особою з інвалідністю І групи (довідка МСЕК № 1087221 від 31 жовтня 2022 року) і потребує постійного стороннього догляду. З 31 жовтня 2022 року отримує державну допомогу особі з інвалідністю у розмірі 2 100,00 грн на місяць, інших доходів не має.

Ухвалою суду від 30 травня 2024 року у справі № 369/17030/23 частково задоволено скаргу позивача та зобов`язано Вишневий ВДВС здійснити перерахунок аліментної заборгованості з урахуванням сплачених сум. Станом на 31 серпня 2024 року заборгованість становить 173 389,59 грн, а щомісячний платіж - 5 050,67 грн, що перевищує його дохід.

Позивач зазначає, що заборгованість виникла не з його вини, а внаслідок істотних життєвих обставин - втрати працездатності, встановлення інвалідності І групи та відсутності достатніх коштів для виконання аліментних зобов`язань.

На підставі викладеного, позивач просив суд:

- зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року у справі № 369/13976/19, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття;

- відкликати з виконання виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року у справі № 369/13976/19, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей;

- звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 136 368 грн. 09 коп., що утворилась за період з червня 2022 року по серпень 2024 року включно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 травня 2025 року позов задоволено частково та зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року у цивільній справі № 369/13976/19, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття; ухвалено стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити до досягнення дітьми повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року у цивільній справі № 369/13976/19, відкликавши виконавчий лист., стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 1 211,20 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 23 травня 2025 року позивач направив апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, призначене на 23 жовтня 2025 року з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення в частині вирішення вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за відповідний період та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року у справі № 369/13976/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частина всіх видів доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28 жовтня 2019 року.

На підставі виконавчого листа у справі № 369/13976/19, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 30 січня 2020 року, Головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадимом Олексійовичем 03 лютого 2020 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Як вбачається з наданих позивачем виписок з медичних карток, 23 червня 2022 року позивач отримав травму у вигляді забою спинного мозку на шийному рівні, двосторонній зчеплений вивих С7 хребця, перелом остистого відростку С6 хребця, нижня параплегія Fr «А» з порушенням функції тазових органів по типу затримки, верхній грубий парапарез Fr «С/В», цервікалгічний синдром.

Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1087221, виданої 31 жовтня 2022 року на підставі акту огляду МСЕК № 1378, ОСОБА_1 присвоєно першу групу інвалідності до 01 листопада 2024 року, причина інвалідності - загальне захворювання з ураженням ОРА.

Відповідно до повідомлення Бучанської районної військової адміністрації Київської області від 06 квітня 2023 року № М756/01.4-08, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення як отримувач допомоги особі з інвалідністю. Допомога призначена з 31 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2024 року в розмірі 2 100,00 грн на місяць.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 08 серпня 2024 року, ОСОБА_1 , окрім соціальних виплат в розмірі 2 100,00 грн, які з січня 2024 року були збільшені до 2 361,00 грн на місяць, не отримує будь-яких інших доходів.

17 серпня 2023 року за ВП НОМЕР_1 державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, за яким заборгованість по аліментам станом на 01 серпня 2023 року складала 196 384,34 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року у справі № 369/17030/23, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено частково та зобов`язано Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні НОМЕР_1 здійснити перерахунок заборгованості позивача по аліментам з урахуванням поданих квитанцій на загальну суму 88580, 75 грн, які були здійснені в період з 02 липня 2020 року по 03 січня 2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 369/13976/19 від 30 січня 2020 року, складеного головним державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Тертичною В.В., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів y виконавчому провадженні № НОМЕР_1, станом на 31 серпня 2024 року у складає 173 389, 59 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а тому переглядається судом апеляційної інстанції тільки в цій частині.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апелянта щодо нібито ігнорування судом першої інстанції наведених ним істотних обставин. Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції не залишив зазначені обставини поза увагою, дослідив їх, однак дійшов висновку про їх недостатність для задоволення заявлених вимог. Тому твердження апелянта про ігнорування відповідних даних не знаходить свого підтвердження.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, виходив з того, що позивач не довів наявність обставин, які б свідчили про виникнення заборгованості по сплаті аліментів у зв`язку з тяжкою хворобою чи іншими істотними причинами, оскільки заборгованість виникла ще з 01 жовтня 2021 року, тобто до настання зазначених ним обставин, що підтверджується довідками державного виконавця. Позивач, будучи обізнаним про чинне судове рішення щодо сплати аліментів та не маючи домовленості з відповідачем, повинен був усвідомлювати наслідки невиконання зобов`язань. Отже, наведені ним підстави не є обставинами, що мають істотне значення, і не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості за ч. 2 ст. 197 СК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог зважаючи на таке:

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, за змістом вказаної норми права особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, може звернутися із відповідним позовом.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Отже, з аналізу положень статті 197 СК України вбачається, що боржник по сплаті аліментів може бути звільнений від сплати цієї заборгованості у випадку настання певних обставин, характер яких мають істотне значення, тобто таких, які унеможливлювали вчасне виконання свого обов`язку зі сплати аліментів та не залежали від волі боржника. Наприклад пов`язані із тяжкою хворобою, або втратою доходу чи втратою працездатності.

Позивач пов`язує звільнення його від сплати заборгованості з обставинами його тяжкої хвороби, втрати доходу та втратою працездатності.

31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 присвоєно першу групу інвалідності підгрупи Б до 01 листопада 2024 року.

Відповідно до п. 26 Положенняпро порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317,особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Згідно п. 27 зазначеного Положення підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування. До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування. Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Подані позивачем відомості про отримання ним травми та встановлення інвалідності I Б групи свідчать про наявність обставин, які у розумінні статті 197 Сімейного кодексу України є істотно значущими. Такі обставини не перебували під контролем ОСОБА_1 , об`єктивно позбавили його можливості своєчасно виконувати аліментні зобов`язання та безпосередньо пов`язані з тривалим лікуванням, втратою працездатності та відсутністю доходу внаслідок отриманої травми. Указані фактори характеризують поважність причин пропуску встановлених строків сплати аліментів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не врахував істотних для справи обставин, а саме того, що позивач недоотримував доходи не з власної волі. Таке зменшення доходів перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з травмою, отриманою позивачем 23 червня 2022 року, що призвела до втрати ним працездатності та подальшого встановлення 31 жовтня 2022 року першої групи інвалідності.

Як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі, позивач не порушував питання щодо його повного звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а просив суд звільнити його виключно від тієї частини заборгованості, що виникла з причин, незалежних від нього. Зазначені причини суд першої інстанції помилково визнав несуттєвими. Зокрема, йдеться про період, протягом якого у позивача відбулося істотне погіршення стану здоров`я, а саме з моменту отримання ним травми (23 червня 2022 року) до дати складення розрахунку заборгованості (31 серпня 2024 року).

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта.

Як убачається з наданих державним виконавцем розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до довідки, виданої у 2023 році, сума заборгованості становила 196 384, 34 грн, тоді як за довідкою, виданою у 2024 році, розмір заборгованості визначено у сумі 173 389, 59 грн.

Слід зазначити, що наданий згодом державним виконавцем розрахунок заборгованості позивача зі сплати аліментів містить помилкові обчислення. Як було встановлено раніше, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2024 року у справі № 369/17030/23 Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 було зобов`язано здійснити перерахунок заборгованості позивача з урахуванням поданих квитанцій на загальну суму 88 580, 75 грн, сплачених у період з 02 липня 2020 року по 03 січень 2022 року.

Згідно з розрахунком заборгованості позивача зі сплати аліментів від 17 серпня 2023 року, розмір заборгованості станом на 01 серпня 2023 року становив 196 384, 34 грн.

Водночас із розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2024 року вбачається, що заборгованість позивача станом на 01 серпня 2023 року була визначена у розмірі 112 781, 59 грн, тобто державним виконавцем суму заборгованості було зменшено не на 88 580, 75 грн, як прямо передбачено ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 30 травня 2024 року, а лише на: 196 384, 34 грн ? 112 781, 59 грн = 83 602, 75 грн, що є меншим на 4 978, 00 грн.

З урахуванням зазначених розрахунків, загальний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів у період з червня 2022 року (отримання травми) та станом на 31 серпня 2024 року, ураховуючи зменшення суми заборгованості на 4 978,00 грн, становить: 5 050,67 грн (місячний платіж) * на 27 місяців = 136 368, 09 грн.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення вимоги про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з червня 2022 року по серпень 2024 року та ухвалення нового рішення в цій частині про звільнення ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати заборгованості за аліментами за період з червня 2022 року по серпень 2024 року у розмірі 136 368, 09 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 травня 2025 року в частині вирішення вимоги про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з червня 2022 року по серпень 2024 року скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати заборгованості за аліментами за період з червня 2022 року по серпень 2024 року у розмірі 136 368 (сто тридцять шість тисяч триста шістдесят вісім) грн 09 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько