Справа № 385/1680/25
Провадження № 2/385/756/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2025 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «ФК «ЕЙС» через систему «електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 32320,00 грн за кредитним договором № 00-9741427 від 25.04.2024, що укладений ОСОБА_1 з ТОВ «Макс Кредит».

Стислий виклад позиції сторін

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 25.04.2024 між ТОВ «ФК «Макс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-9741427, який підписано електронним підписом. На виконання договору відповідачу було надано кредит в розмірі 8800,00 грн. На виконання умов кредитного договору 25.04.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ Платежі Онлайн на платіжну картку № НОМЕР_1 хх-хххх-4092. Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 32320,00 грн, з яких 8800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 23520,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами.

25.11.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 25112024-МК/ЕЙС у відповідності до умов якого та реєстру боржників б/н від 25.11.2024 позивачеві передано за плату належні права вимоги ТОВ «Макс Кредит» до боржників, вказаних у реєстрі права вимоги, тому відповідно до вказаного переліку позивач набув право вимоги до відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «ЕЙС» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подав, хоча в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 22.10.2025 вважається врученою йому 29.10.2025. Відповідно, ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.

заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою судді від 22.10.2025 було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також частково задоволено клопотання позивача, подане з позовною заявою про витребування доказів.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «ФК «ЕЙС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача, встановив наступне.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів, мотиви суду

Судом встановлено, що 25.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9741427 від 25.04.2024, предметом якого є надання кредитодавцем кредиту у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 10-14). Сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 8000,00 грн., тип кредиту - кредитна лінія, цільове призначення кредиту: на споживчі потреби (п. 1.2 Договору). Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 20 квітня 2025 року (п. 1.3 Договору). Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 10 травня 2024 року та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Дати повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в Графіку платежів, який міститься додатку № 1 до Договору (п. 1.4 Договору). Відповідно до п. 1.5 договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору (п. 1.5.1 договору). Відповідно до п. 1.6 договору, Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 800,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 1,5% (п. 1.7.1 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 12704,45 % (п. 1.8 договору). Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 51136,00 грн. (п. 1.9 договору). Згідно з п. 2.2 Договору, він укладається у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 2.8 Договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі Кредиту: 25 квітня 2024 року. Сума Кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 8000,00 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) 516874хххх4092. Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється на щоденній основі, починаючи з дати перерахування коштів кредиту з поточного рахунку Кредитодавця до дня фактичного повного повернення Кредиту протягом Строку дії кредитної лінії. Відповідно до п. 4.3.1 Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю суму Кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Позичальником договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 96010, відправленим: 25.04.2024 22:40:11, введеним: 25.04.2024 22:40:11 (п. 8 договору).

З додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 14 зворот) графік платежів вбачається, що такий підписаний сторонами, в тому числі ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 96010 та такий відображає графік погашення кредиту на умовах, що встановлені договором 14 платежі з 10.05.2024 по 20.04.2025, що п`ятнадцять днів по 1764,00 грн, а останній платіж - 10564,00 грн.

Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит», Товариство підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з яким укладено договір № 00-9741427 від 25.04.2024, ідентифікований ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 96010, час відправлення ідентифікатора позичальнику - 25.04.2024 22:40:11; номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +76 (а.с. 23).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електроннукомерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Суд при цьому зауважує, що згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Та вказує, що аргументів щодо недійсності правочинів стороною відповідача не заявлялось.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, враховуючи що в договорі зазначено анкетні дані ОСОБА_1 , дані паспорта, адреса проживання, РНОКПП, суд вважає, що такі могли бути повідомлені виключно позичальником, а тому сумнівів в укладенні договору між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 в суду немає.

Відповідно до паспорта споживчого кредиту (а.с. 21-22) сума/ліміт кредиту: 8000,00 грн; строк кредитування: 360 календарних днів; процентна ставка, відсотків річних: 522,00 % річних, стандартна процентна ставка - 1,47 % за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту: 800,00 грн; загальні витрати за кредитом: 41972,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: 49972,00 грн; реальна річна процентна ставка: 7774,99 %. Паспорт підписано споживачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 66897 25.04.2024.

Водночас паспорт споживчого кредиту суд розцінює як виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, що визначений Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 1106/12 від 18.12.2024, товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішні транзакції, сайт Торговця: TREBA.CREDIT, тип транзакції: видача. Згідно додатку 1 реєстру транзакцій, за № 460 вказано транзакцію за кредитним договором 00-9741427 № трансакції 41407-40265-76453, дата та час: 25.04.2024 22:40, сума транзакції: 8000,00 грн., банк-емітент: FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK, маска картки клієнта: НОМЕР_3 , код авторизації: 240767 (а.с. 26-27).

Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк», наданої на виконання вимог ухвали суду, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , тел. № НОМЕР_4 ) банком було емітовано платіжну картку НОМЕР_5 . 25.04.2024 на цю платіжну картку було зараховано платіж у сумі 8000,00 грн. Долученою до відповіді випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджено, що 25.04.2024 на його картку НОМЕР_5 було зараховано 8000,00 грн, деталі операції - payway1*tr4cv, 12 G, Kozhumyatska ST.

Аналізуючи дані докази суд доходить висновку, що такі в своїй сукупності логічно доповнюючи один одного, доводять перерахування первісним кредитором кредитних коштів в сумі 8000 грн позичальнику ОСОБА_1

25.11.2024 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс Кредит» було укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «Макс Кредит» суму фінансування, а ТОВ «Макс Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 35-37).

Відповідно до Акту приймання-передачі до договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали цей акт про наступне: згідно з вимогами договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 25.11.2024, складений за формою згідно з додатком № 1 до договору та документи підтверджуючі право вимоги клієнта. Кількість боржників: 3175 грн. (а.с. 44).

Відповідно до Витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс Кредит» до договору факторингу № № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9741427 від 25.04.2024 (а.с. 42-43).

З платіжної інструкції від 03.12.2024 № 17 (а.с. 45) вбачається, що ТОВ ФК Ейс сплатило ТОВ Макс Кредит 1532950,83 грн як оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 25112024-МК/Ейс.

Відповідно до детального розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 , кредитний договір № 00-9741427 від 25.04.2025, розрахунок на 25.11.2024, сума кредиту: 8800,00 грн, сума загальної заборгованості: 32320,00 грн., сума заборгованості за основним зобов`язанням: 8000,00 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами: 23520,00 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями: 800,00 грн, штрафні санкції 3200,00 грн. Видача кредиту 8000,00 грн 25.04.2024, нарахування комісії 800,00 грн 25.04.2024. У період з 25.04.2024 по 25.11.2024 відбувалось нарахування відсотків, донарахування відсотків, 25.11.2024 відбувся продаж кредиту: 32320,00 грн. (а.с. 46-47).

З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9741427 від 25.04.2024 вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 на 01.10.2025 - 32320,00 грн, з яких 8800,00 грн за тілом кредиту, 23520,00 грн - прострочені відсотки. Станом на 01.10.2025 така не погашена (а.с. 15).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 00-9741427 від 25.04.2024 перейшло від ТОВ ТОВ «Макс кредит» до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС».

Правила надання грошових коштів у позику (а.с. 16-20) суд до уваги не бере, як такі, що не містять підпису відповідача, а отже позивач не довів, що саме з цією редакцією правил був ознайомлений ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору.

Первісний кредитор ТОВ «Макс кредит» свої зобов`язання за кредитним договором № 00-9741427 від 25.04.2024 виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 8000,00 гривень, при цьому, згідно умов договору нараховано комісію 800,00 грн.

Згідно з умовами Договору кредитної № 00-9741427 від 25.04.2024 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

У порушення умов Договору та Закону, відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав, а тому в останнього виникла заборгованість за договором № 00-99741427 від 25.04.2024.

Суд дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості погоджується з таким частково.

Так як вбачається із змісту позовних вимог, позивач вимагає стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 8800,00 гривень.

Судом встановлено, що позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ототожнив поняття «комісія» і «тіло кредиту».

Так, п. 1.6 вищевказаного кредитного договору визначено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити у останній день строку кредитування одноразову комісію у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 800,00 гривень.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Однак, комісія це плата за послуги, пов`язані, в даному випадку, із наданням кредитних коштів, а тіло кредиту це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб.

Отже, правова природа комісії і тіла кредиту є різною.

Із змісту позовних вимог вбачається, що сума заборгованості за комісією за надання кредиту, визначена як заборгованість по тілу кредиту, відповідно заборгованість за комісією не є предметом спору, а тому не досліджується судом. Окремої вимоги про стягнення комісії позивач не заявляв.

Судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 20 ЦК України особа право на захист здійснює на свій розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 8000,00 гривень. Відповідно вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 800,00 гривень задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами суд виходить з того, що право на нарахування таких передбачено умовами договору.

Згідно змісту пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).

Враховуючи такі положення цього Закону, його частиною 5 статті 8 встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.

Одночасно за змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно п. 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладаючи кредитний договір 25.04.2024 повинні були діяти у межах, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», при визначенні ними розміру денної процентної ставки, максимальний розмір якої не міг бути більшим, ніж той, що встановлено у частині 5 статті 8 цього Закону, оскільки за умовами укладеного договору передбачили її сплату позичальником виключно за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а не в якості підвищення процентної ставки за неналежне або несвоєчасне виконання обов`язків за договором з повернення кредитних коштів.

В п. 1.5.1 Договору вказано, що денна процентна ставка 1,5 %. Згідно п. 1.7.1 - денна процентна ставка дорівнює 1,5 %.

Тобто, надаючи розрахунок боргу за договором та визначаючи заборгованість за процентами за користування кредитом, кредитор нарахував їх ОСОБА_1 відповідно до умов договору, але з порушенням частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як розрахував їх за період з 25.04.2024 по 25.11.2025 за денною процентною ставкою 1,5 % в день.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним.

Між тим, умови договору, що укладено 25.04.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 , містять усі складові, що визначені у частині 1 статті 12 цього Закону, та не обмежують права позичальника, а отже не можуть бути визнані нікчемними.

Але при їх викладенні в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами її розмір не відповідає максимально визначеному розміру денної процентної ставки, встановленої у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто по факту є порушенням, а не обмеженням, прав позичальника.

Таким чином проценти, які може планувати отримати кредитор від позичальника при неналежному виконанні ним умов договору протягом усього строку кредитування, нараховуються у розмірі, який враховуються при обчисленні, як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки, тобто розмір таких процентів за користування кредитом на день при належному виконання зобов`язань повинен не бути більшим, ніж максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений у відповідному Законі.

А отже, за положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України у позивача, як кредитора є право на отримання від позичальника процентів, нарахування яких передбачено умовами укладеного між ними договору, але за розміром, що встановлений в законі, тобто не більше, ніж 1% на день.

Позивач просить стягнути проценти за період з 25.04.2024 по 25.11.2024 в розмірі 23520,00 грн, що розраховані за денною процентною ставкою 1,5 %.

Суд вважає, що такі мають бути розраховані за денною процентною ставкою 1 %.

Тобто розмір несплачених процентів, що підлягає до стягнення - 15680,00 грн, в решті - слід відмовити.

Слід вказати, що суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, який відзиву, власного розрахунку заборгованості чи контррозрахунку не надав.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що судом достовірно встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов укладеного договору, а також позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1774,83 грн (23680,00/32320,00х2422,40).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Надання позивачу оплатної правничої допомоги підтверджується доказами договором про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 з АБ «Соломко та партнери» (а.с. 48-49) з додатковою угодою № 1 від 11.09.2025 (а.с. 50), актом прийому-передачі наданих послуг за договором 20/08/25-01 від 20.08.2025 на суму 7000,00 грн (а.с. 51) та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 53).

Слід відзначити, що за умовами договору від 11.09.2025 сума гонорару сплачується адвокату не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта, тобто такий встановлює оплату послуг адвоката після стягнення коштів за рішенням суду, що не суперечить п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК.

Відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавав.

Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Тому такі слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 5128,71 грн (23680,00/32320,00х7000).

Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» 23680,00 грн заборгованості за кредитним договором № 00-9741427 від 25.04.2024, з яких 8000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 15680,00 грн заборгованості за процентами, а також 1774,83 грн сплаченого судового збору та 5128,71 грн витрат на правничу допомогу, а всього 30583 (тридцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн 54 коп.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 18.12.2025.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН

Дата документу 18.12.2025