П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/2063/25

Провадження № 22-ц/4815/1634/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

30 вересня 2025 року в м. Рівне

без фіксування судового засідання звукозаписувальними

технічними засобами

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Вікторії Вікторівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" (далі ТОВ "Фінпром маркет") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3166652 від 19 січня 2021 року у розмірі 21 272,17 гривень.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (далі ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів") кредитним договором утворилась спірна заборгованість, яка у зв`язку з відступленням на користь ТОВ "Фінпром маркет" права вимоги підлягає стягненню на користь кредитора в судовому порядку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінпром маркет" суму заборгованості за договором позики № 3166652 у розмірі 8 287,42 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінпром маркет" 1334,73 гривень у рахунок відшкодування судових витрат.

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Мельник В.В. подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала про те, що за результатами розгляду справи по суті підлягали до застосування наслідки спливу позовної давності, які спонукали до відмови у позові. Проте суд дійшов хибного щодо відмови в застосуванні цього матеріального-правового строку, покликаючись на п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності зупинявся на строк дії такого стану. Навпаки, на переконання заявника, це нормативно-правове положення не підлягає застосуванню, оскільки воно не було включено до Цивільного кодексу України на день виникнення спірних правовідносин і було виключене станом на день пред`явлення позову, ухвалення оскаржуваного рішення тощо.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні всіх позовних вимог відмовити.

У поданому відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зважала на те, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", розділ "Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України" було доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був скасований з 24:00 год. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Також Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України" доповнено, в т.ч. пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, уведеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Так, Законом України № 4434-ІХ від 14 травня 2025 року "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" виключено пункт 19 цих Положень щодо призупинення строків позовної давності. Однак він набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04 вересня 2025 року. Отже, у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року позовну давність було зупинено, а тому звернення позивача 29 січня 2025 року вчинено в межах позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду попередньої інстанції оскаржується лише з підстави відмові відповідачу в застосуванні наслідків спливу позовної давності, тому в решті воно апеляційним судом не перевіряється.

Як з`ясовано судом, 19 січня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3166652 шляхом підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором FQJqPXJWN4.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах тощо; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до пункту 1 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. Згідно з пунктом 2 договору позики сума позики становить 7500 гривень, строк позики (строк договору) - 29 днів, процентна ставка (базова) - 1,99 відсотка на день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 відсотка.

Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, 612, 614 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" свій обов`язок за надання грошових коштів виконало, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 21 272,17 гривень, яка складалася з: в розмірі 7500 гривень і заборгованості за процентами в сумі 13 772,17 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

Згідно із ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

26 жовтня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" укладено договір факторингу № 2610, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія управління активами" набуло право грошової вимоги, серед інших, до ОСОБА_1 за договором позики № 3166652 від 19 січня 2021 року.

03 квітня 2023 року між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "Фінпром Маркет" укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 3166652 від 19 січня 2021 року.

Разом з тим ОСОБА_1 заявив про застування судом попередньої інстанції наслідків спливу позовної давності і через це просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За положеннями ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на всій території України установлювався з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" пункт 19 викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали до застосування, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав часткового задоволення позову в оскаржуваній частині внаслідок спливу позовної давності.

У зазначених пунктах "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у відповідних редакціях порядок і підстави застосування позовної давності врегульовані для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину та воєнного стану і інше тлумачення для цього не застосовується.

Статтею 5 ЦК України установлені засади дії актів цивільного законодавства у часі.

Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, відповідно до загальновизнаного у праві принципу tempus regit actum (час править актом) закон, який діє на момент скоєння юридично значущого діяння (акту), є тим законом, який застосовується для оцінки правомірності та наслідків цього діяння. Це означає, що юридичні наслідки події визначаються нормами, чинними в момент її настання, а не пізнішими змінами в законодавстві, запобігаючи зворотної сили закону у справах.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі N 1-7/99 "за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)", за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли 19 січня 2021 року (день укладення між первинним кредитором та відповідачем договору позики №3166652), а позов новим кредитором пред`явлено 29 січня 2025 року, то позовна давність для вирішення існуючого цивільного спору не спливла, позаяк зупинялась у певні періоди в часі, коли діяли вказані пункти "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Тобто керуючись ст. 5 ЦК України та принципом незворотності дії закону в часі, до спірних правовідносин мають бути застосовані відповідні норми Цивільного кодексу України , оскільки вони були чинними під час перебігу в них загальної позовної давності та, відповідно, зупиняли її хід.

Отже, доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, вони були предметом дослідження попереднім судом та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 20012 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Вікторії Вікторівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В.Боймиструк