Провадження № 2-з/742/24/25
Єдиний унікальний № 742/6723/25
УХВАЛА

22 грудня 2025 року м. Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Павлов В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми позики -

УСТАНОВИВ:

І. Суть заяви.

09.12.2025 р. представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ярошевич І.О. звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 12 600 доларів США та судових витрат. Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що не накладення арешту на належне відповідачеві нерухоме майно до закінчення розгляду справи, може призвести до утруднення або і взагалі невиконання рішення суду.

ІІ. Процедура.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи та без фіксації судового засідання технічним засобом, що узгоджується з вимогами ч.1 ст.153, ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІІІ. Норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. За правовою сутністю ініційованого способу забезпечення позову арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

ІV. Мотиви суду.

Судом установлено, що між сторонами виник спір майнового характеру з приводу повернення грошових коштів за договором позики у значному розмірі - 12 600 доларів США, що саме по собі зумовлює підвищений ризик утруднення або невиконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

З матеріалів заяви та доданих до неї доказів убачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником 29/100 частин житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0514, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №454967035. Вказане майно є ліквідним та таким, що може бути предметом відчуження у будь-який момент, а відтак існує реальна загроза його вибуття з власності відповідача до ухвалення рішення у справі.

Суд виходить із того, що ризик невиконання або утруднення виконання рішення суду не потребує безумовного доказування, а може ґрунтуватися на обґрунтованому припущенні, підтвердженому характером спірних правовідносин, розміром заявлених вимог та можливістю вільного розпорядження майном відповідачем по справі.

Оцінюючи заявлений спосіб забезпечення позову, суд перевірив його співмірність заявленим позовним вимогам, тобто співвідношення можливих негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у разі їх невжиття. Арешт нерухомого майна у конкретному випадку має виключно тимчасовий характер, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує право розпорядження ним до вирішення спору по суті.

Суд також бере до уваги, що на стадії розгляду заяви про забезпечення позову не вирішується питання обґрунтованості позовних вимог, оскільки це є предметом розгляду суду під час розгляду справи по суті, а завданням забезпечення позову є гарантування реального та ефективного виконання можливого судового рішення.

З огляду на характер спірних правовідносин, наявність між сторонами реального майнового спору, значний розмір заявлених до стягнення коштів, наявність у відповідача нерухомого майна, яким вона може вільно розпорядитися, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, а отже - ефективний судовий захист прав позивача.

Суд також зазначає, що застосований захід забезпечення позову є пропорційним, обґрунтованим та необхідним, відповідає меті забезпечення цивільного судочинства і не порушує принципу справедливого балансу між інтересами сторін.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення, передбачених ст.154 ЦПК України, судом не встановлено, оскільки матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про можливість завдання відповідачу шкоди внаслідок застосування обраного заходу забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Ярошевича І.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми позики - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №742/6723/25, а саме:

-накласти арешт на земельну ділянка площею 0,029 га, кадастровий номер :05:004:0514, за адресою: АДРЕСА_1 ;

-накласти арешт на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 107, загальною площею 188,7 м2, житловою площею 89,7 м2, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя В.Г. Павлов