Провадження № 2/211/4799/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Довгинцівської районної в місті ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ратушна Ольга Вікторівна звернулась до суду з позовною заявою до виконкому Довгинцівської районної в місті ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На даний момент ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, оскільки питання стосовно спадщини вирішено в добровільному порядку. З метою прийняття спадщини заявник звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено оскільки він не може довести родинний зв`язок із померлою. В зв`язку з чим, просить встановити факт родинних відносин для реалізації своїх спадкових прав.

ОСОБА_2 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору обміну нерухомого майна, зареєстрованого начальником бюро технічної інвентаризації Криворізького бюро технічної інвентаризації. Донька померлої та мати позивача ОСОБА_3 зникла за невідомих обставин та встановити її місце проживання/перебування неможливо. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.В. з отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, оскільки документ, що посвідчує право власності , не відповідає вимогам чинного законодавста та запропоновано звернутись до суду. З огляду на викладене, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, тому просить визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.09.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.10.2025 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ратушна О.В. у судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву, в якій просять цивільну справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами.

Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши надані документи і матеріали, допитавши свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис №18, серії НОМЕР_1 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки №274 від 22.09.2025, виданої Карпівською сільською радою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в період з 1986 по 1996 роки.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 14.12.2023.

Відповідно до витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 11.06.2024, в якій останній просить встановити місцезнаходження його матері ОСОБА_5 було відкрито кримінальне провадження за №0000331 від 12.06.2024.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Видатковою накладною №РН-081124 від 08.11.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 за власний кошт придбав товари на послуги для поховання ОСОБА_2 .

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що ОСОБА_2 була його тещою, з ОСОБА_5 вони проживали у цивільному шлюбі з 1986 року до 1993 року. В 1989 році народився ОСОБА_6 , він спілкувався зі своєю бабусею, їздив до неї в гості та допомагав.

Свідок ОСОБА_7 , яка була допитана в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 проживала в квартирі АДРЕСА_3 , а свідок в квартирі АДРЕСА_4 , більше 20 років. ОСОБА_6 її онук приходив в гості до ОСОБА_8 , допомагав їй коли вона хворіла, був часто, також в ОСОБА_8 була доглядальниця, яку оплачував ОСОБА_6 . Також, ОСОБА_8 переживала за ОСОБА_9 , свою доньку та матір ОСОБА_10 , яка давно зникла, однак вона її не шукала.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що ОСОБА_1 , є онуком ОСОБА_2 .

За таких обставин, вимоги заявника ОСОБА_1 є обґрунтованими, тому суд вважає за необхідне їх задовольнити та встановити факт родинних відносин.

Також, судом установлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , яка діяла від свого імені, а також від імені неповнолітньої ОСОБА_12 , уклали договір міни, який був зареєстрований на товарній біржі «Нове століття» за реєстраційним №1-270 від 29.07.1999 та зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №98П-34-34 (довідка №215324 від 16.01.2025 року), відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 перейшла в особисту власність ОСОБА_2

16.07.2025 постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що не підтверджується факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також в зв`язку з тим, що документ не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, суду було надано заяву ОСОБА_13 , яка зазначила, що є сестрою позивача, але на спадкове майно не претендує, спору з братом не має.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності на квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265, 317, 319, 321, 328, 392, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконкому Довгинцівської районної в місті ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт родиних відносин, а саме, те що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи,якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2025.

Суддя Костенко Є. К