Провадження № 2/641/3858/2025 Справа № 641/8005/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/8005/25

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект центр"

відповідач: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Коллект центр" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 75821865 від 02.07.2021, № 4334229 від 18.06.2021, № 100986916 від 02.11.2021 в загальному розмірі 51940,69 грн., та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.06.2021 року між ТОВ "Авентус України" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4334229, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору № 4334229 від 18.06.2021 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 03.02.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 14710 грн., а саме: 4500 грн. - заборгованість за кредитом; 10210 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 04.02.2022 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 72 грн., 3% річних в розмірі 7,39 грн.

Крім того, 02.07.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 75821865, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5250 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору № 75821865 від 02.07.2021 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 30.12.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 15213,80 грн., а саме: 5250 грн. - заборгованість за кредитом; 9963,80 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 30.12.2021 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 153,34 грн., 3% річних в розмірі 24,16 грн.

Крім того, 02.11.2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100986916, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію.

У порушення умов кредитного договору № 100986916 від 02.11.2021 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 16.01.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 18960 грн., а саме: 4000 грн. - заборгованість за кредитом; 13800 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1160 грн. - заборгованість за комісією.

30.12.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 30-12/2021, відповідно до умов якого, до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року.

10.03.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого, до ТОВ "Коллект центр" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року.

04.02.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно до умов якого, до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 4334229 від 18.06.2021 року.

10.02.2022 року 04.02.2022 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до умов якого, до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 100986916 від 02.11.2021 року.

10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого, до ТОВ "Коллект центр" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитними договорами № 4334229 від 18.06.2021 року, № 100986916 від 02.11.2021 року.

03.11.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій вона не заперечує про те, що брала 3 кредити у 2021 році, а саме: 19.06.2021 року в розмірі 4500 грн., 02.07.2021 року в розмірі 5250 грн., 02.11.2021 року в розмірі 4000 грн. Проте сума, яку вимагає позивач, а саме понад 51000 грн., є необґрунтованою та не відповідає фактично отриманим коштам. Основна частина заборгованості складається з нарахованих відсотків, штрафів та пені, що значно перевищує тіло кредиту.

24.11.2025 року відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності та врахування особливого матеріального становища, в якій вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що остання дія, яка може вважатися підтвердженням боргу, була не пізніше липня 2021 року. Позов ТОВ "Коллект центр" подано після спливу трирічного строку позовної давності. Крім того, матеріальна ситуація відповідача є особливо складною, а саме: відповідач є матір`ю-одиначкою, виховує дитину з затримкою мовного розвитку; не може працювати через відсутність можливості залишити дитину; її рахунки заблоковані судовими рішеннями; вона не отримує соціальних виплат.

28.11.2025 року відповідачем подано заяву про розстрочення виконання рішення суду.

09.12.2025 року представником позивача до суду подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій він посилається на те, що сторонами погоджено, що строк кредитування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Але, оскільки жодних письмових повідомлень про припинення Договорів від сторін не надходило і такі відсутні, позичальник продовжував користуватись кредитними коштами, то відповідно строк дії укладених договорів було пролонговано. Таким чином, термін позовної давності щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за такими договорами не минув. Також представник позивача заперечує проти розстрочення виконання рішення суду. Доводи відповідача щодо його скрутного фінансового становища не регулюються чинним законодавством України та не позбавляють відповідача від зобов`язання щодо повернення боргу. Будь-яких доказів неспроможності погасити борг не додано. Важкий матеріальний стан не підтверджено.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 23.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 18.06.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4334229, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4500 грн., на строк 30 днів, з автопролонгацією на строк не більше 90 днів, зі сплатою 1,90% в день за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви встановлено, що станом на 03.02.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 4334229 від 18.06.2021 року в розмірі 14710 грн., а саме: 4500 грн. - заборгованість за кредитом; 10210 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

04.02.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно до умов якого, до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 4334229 від 18.06.2021 року.

10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого, до ТОВ "Коллект центр" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 4334229 від 18.06.2021 року.

В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 04.02.2022 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 72 грн., 3% річних в розмірі 7,39 грн.

Також встановлено, що 02.07.2021 року між ТОВ "1БАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 75821865, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5250 грн., на строк 15 днів, зі сплатою 1,99% в день за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви встановлено, що станом на 30.12.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року в розмірі 15213,80 грн., а саме: 5250 грн. - заборгованість за кредитом; 9963,80 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Також з вказаного розрахунку встановлено, що відповідачем було здійснено погашення кредиту на загальну суму 3826,90 грн.

30.12.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 30-12/2021, відповідно до умов якого, до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року.

10.03.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого, до ТОВ "Коллект центр" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року.

В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 30.12.2021 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 153,34 грн., 3% річних в розмірі 24,16 грн.

Також встановлено, що 02.11.2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100986916, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4000 грн., на строк 15 днів, з автопролонгацією на строк не більше 60 днів, зі сплатою зниженої процентної ставки в розмірі 3% в день та стандартної процентної ставки в розмірі 5% в день, одноразової комісії в розмірі 29% від суми кредиту, а саме 1160 грн. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви встановлено, що станом на 16.01.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 100986916 від 02.11.2021 року в розмірі 18960 грн., а саме: 4000 грн. - заборгованість за кредитом; 13800 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1160 грн. - заборгованість за комісією.

10.02.2022 року 04.02.2022 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до умов якого, до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 100986916 від 02.11.2021 року.

10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект центр" було укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого, до ТОВ "Коллект центр" перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 100986916 від 02.11.2021 року.

Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Коллект центр" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що "10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Авентус України" та ОСОБА_1 18.06.2021 року укладено кредитний договір № 4334229, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 4500 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором № 4334229 від 18.06.2021 року не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 15.10.2021 року (дату закінчення строку кредитного договору № 4334229 від 18.06.2021 року) склалась заборгованість у розмірі 12316 грн., а саме: 4500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7816 грн. - заборгованість за процентами (в межах строку дії кредитного договору), яка підлягає стягненню.

Щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору № 4334229 від 18.06.2021 року суд зазначає, що згідно постанови Верховного Суду №175/4753/15-ц, після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припиняється, в зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів, за кредитним договором № 4334229 від 18.06.2021 року за період з16.10.2021 року задоволенню не підлягають.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 04.02.2022 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 72 грн., 3% річних в розмірі 7,39 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ "Коллект центр".

Також суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "1 БАНК" та ОСОБА_1 02.07.2021 року укладено кредитний договір № 75821865, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 5250 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 17.07.2021 року (дату закінчення строку кредитного договору № 75821865 від 02.07.2021 року) склалась заборгованість у розмірі 6817,13 грн., а саме: 5250 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1567,13 грн. - заборгованість за процентами (в межах строку дії кредитного договору).

З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідачем здійснювалась оплата по кредиту на загальну суму3826,90 грн., яка підлягає відрахуванню з загальної суми заборгованості.

Таким чином, за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 2990,23 грн., яка підлягає стягненню.

Щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору № 75821865 від 02.07.2021 року суд зазначає, що згідно постанови Верховного Суду №175/4753/15-ц, після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припиняється, в зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів, за кредитним договором № 75821865 від 02.07.2021 року за період з 18.07.2021 року задоволенню не підлягають.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем, за період з 30.12.2021 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 153,34 грн., 3% річних в розмірі 24,16 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ "Коллект центр".

Також суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 02.11.2021 року укладено кредитний договір № 100986916, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 4000 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором № 100986916 від 02.11.2021 року не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 20600 грн., а саме: 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16600 грн. - заборгованість за процентами (в межах строку дії кредитного договору з урахуванням автопролонгації), які підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ "Коллект центр".

Відносно пред`явленої до стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1160 грн. суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», який діяв на час укладення спірного кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданих до суду, неможливо встановити, яка саме комісія (її вид), за який період та у зв`язку з чим нараховувалась відповідачу. Крім того, з наданих до суду доказів неможливо встановити, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 1160 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Відносно доводів відповідача ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позовна давність є категорією матеріального права, то первісним є вирішення питання про обґрунтованість позовних вимог, і у разі наявності підстав для захисту порушеного права, однак пропуску строку звернення до суду з позовом, на підставі ст. 267 ЦК України суд має відмовити в позові в зв`язку зі спливом позовної давності.

При цьому позовні вимоги банку про стягнення коштів у сумі 77603,36грн., щодо яких суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, заявлені в межах строку позовної давності, з огляду на наступне.

Так, указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який було в подальшому неодноразово продовжено до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

У пункті 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 2120-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії воєнного, надзвичайного стану.

Враховуючи, що з 24.02.2022 року в зв`язку з введенням воєнного стану, строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії воєнного, надзвичайного стану, позовні вимоги про стягнення коштів, отриманих відповідачем у банку за період з червня 2021 року заявлені в межах строку позовної давності.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Коллект центр" підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Коллект Центр" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № від 10.10.2025 року.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка задоволених позовних вимог складає 69,62%, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1686,47 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "Коллект Центр" витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів:

договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між АО "Лігал Ассістанс" та ТОВ "Коллект Центр";

заявку про надання юридичної допомоги № 203 від 01.09.2025 року;

витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги, згідно якого АО "Лігал Ассістанс" надало ТОВ "Коллект Центр" наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів - загальною вартістю 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу - загальною вартістю 12000 грн.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, суд зазначає, що розмір пред`явлених ТОВ "Коллект Центр" до відшкодування витрат на надання йому правової допомоги є завищеним щодо іншої сторони спору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 просить розстрочити виконання рішення суду, про що зазначено у відповідній заяві.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

З заяви відповідача ОСОБА_1 вбачається, що вона просить розстрочити виконання рішення Слобідського районного суду м. Харкова по справі за позовною заявою ТОВ "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом погашення суми заборгованості.

Враховуючи доведеність доданими до заяви про розстрочку виконання рішення суду матеріалами скрутного фінансового становища відповідача, відсутність у неї доходу (що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за 1 квартал 2024 року - 3 квартал 2025 року), перебування на її утриманні малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує постійного догляду, воєнний стан, який введений на території України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 17.12.2025 року по справі № 641/8005/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості у розмірі 40849 грн. 59 коп. на дванадцять місяців до 17.12.2026 року, здійснювати погашення суми заборгованості рівними платежами по 3404 грн. 13 коп. щомісяця.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" заборгованість за кредитними договорами № 4334229 від 18.06.2021 року, № 75821865 від 02.07.2021 року, № 100986916 від 02.11.2021 року в розмірі 36163,12 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1686,47 грн., а всього 40849 (сорок тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 59 коп.

Розстрочити виконання рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 17.12.2025 року по справі № 641/8005/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" заборгованості у розмірі 40849 грн. 59 коп. на дванадцять місяців до 17.12.2026 року, здійснювати погашення суми заборгованості рівними платежами по 3404 грн. 13 коп. щомісяця.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" (адреса місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, оф. 306, м. Київ, код 44276926)

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено 23.12.2025 року.

Суддя С. О. Ященко