Дата документу 16.12.2025 Справа № 314/4403/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 314/4403/14-ц Головуючий у І інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/807/1779/25-2 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Лілії Іванівни та ОСОБА_2 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької областівід 08 серпня 2025 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Лілії Іванівни про виправлення описки у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном та про поділ незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив, до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном та про поділ незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, який у подальшому уточнила, до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року первісний і зустрічний позови задоволено частково.

Поділено спільне сумісне майно подружжя та визнано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий № :13002:0015 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 :

за ОСОБА_2 частки;

за ОСОБА_1 частки.

Поділено спільне сумісне майно подружжя та визнано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1166 га кадастровий № :07:001:0044 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 :

за ОСОБА_2 частки;

за ОСОБА_1 частки.

У решті позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року змінено.

Визнано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,1166 га кадастровий № :07:001:0044 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на частку будинку та на частину земельної ділянки; за ОСОБА_1 на частку будинку та на частину земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62500 грн компенсації за автомобіль.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з заявою про виправлення описки в рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року суд, зокрема, поділив спільне сумісне майно подружжя та визнав право спільної часткової власності на незавершений будівництвом житловий будинок (житловий будинок - А, службова прибудова а, гараж - Б, погріб пг, оглядова яма, сарай Д, душ Е, вбиральня Ж, ворота 8, паркан 3, водопровід 4, водомір 4-1, паркан 5, хвіртка 6, зливна яма 7, замощення - І), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 : - за ОСОБА_2 - 1/4 частки,- за ОСОБА_1 - 3/4 частки.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд допустив помилку та помилкового включив в розділ спільної сумісного майна подружжя сарай Д, який на час розгляду справи був збудований самовільно згідно з технічним паспортом від 08.07. 2014.

За позовною заявою ОСОБА_2 вказаний сарай не був предметом спору.

Однак, суд допустив помилку та помилко зазначив в резолютивній частині цього рішення про розділ сараю під літерою Д між сторонами.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. просила суд:

виправити в резолютивній частині рішення Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2015 року по справі № 314/4403/14-ц помилку та виключити у резолютивній частини рішення у абзаці четвертому, саме: «Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати право спільної часткової власності на незавершений будівництвом житловий будинок (житловий будинок - А, службова прибудова а, гараж - Б, погріб пг, оглядова яма, сарай Д, душ Е, вбиральня Ж, ворота 8, паркан 3, водопровід 4, водомір 4-1, паркан 5, хвіртка 6, зливна яма 7, замощення - І), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (двадцять сім)

-за ОСОБА_2 - 1/4 частки;

-за ОСОБА_1 - 3/4 частки» слова «сарай Д»

Викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення таким чином:

«Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати право спільної часткової власності на незавершений будівництвом житловий будинок (житловий будинок - А, службова прибудова а, гараж - Б, погріб пг, оглядова яма, душ Е, вбиральня Ж, ворота 8, паркан 3, водопровід 4, водомір 4-1, паркан 5, хвіртка 6, зливна яма 7, замощення -1), що розташований за адресою: АДРЕСА_2

-за ОСОБА1 - 1/4 частки;

-за ОСОБА 3 - 3/4 частки.»

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької областівід 08 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви про виправлення описки.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2025 року та ухвалити нову постанову про задоволення заяви. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн та 605,60 грн судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звертаючись до суду з первісним позовом до ОСОБА_1 та в подальшому уточнюючи його, ОСОБА_2 ні разу не просив суд розділити спірний самочинно збудований сарай під літерою Д. (т. 1, а.с. 2).

ОСОБА_1 , звертаючись із зустрічним позовом, просила поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 ( т. 1 а.с. 44-47).

Матеріали справи, а самедоговір купівлі-продажу житлового будинку незакінченого будівництвом від 30.07.2004 не має в собі відомостей про продаж вказаного спірного сараю (т. 1 а.с. 67).

Акт від 04.03.2002, складений техніком Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації на предмет відчуження недобудованого житлового будинку не містить відомостей про сарай літ. Д. (т. 1 а.с 72).

У технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 від 08.07.2014 вказаний сарай зазначений як збудований самочинно (т. 1 а.с. 91-96)

У висновку експерта під час проведення експертизи з визначення ринкової вартості спірного будинку за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.09.2014 у цивільній справі № 314/4403/14-ц сарай літ Д - вказаний як «самочинно побудована забудова». ( т. 1 а.с. 107-112).

Заявниця вважає, що зазначення вказаного сараю, як майна, яке належало сторонам на праві спільної сумісної власності судом першої інстанції в рішеннівідбулось помилково, це пов`язано тільки з тим, що суд перераховував усі забудови, які зазначені в технічному паспорті за вказаною адресою та не звернув уваги на те, що сарай літ Д, окремо зазначений як самочинно збудований.

У подальшому суд в оскаржуваній ухвалі від 08.08.2015 вказує на те, що вказаний сарай є самочинно збудованим та правильно зазначає, що право власності на спірний сарай могло бути визнано тільки на підставі спеціального рішення за позовом на підставі ст. 376 ЦПК України.

Рішенням Запорізького апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року змінено.

Визнано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельнуділянку площею 0,1166 га кадастровий :07:0001:0044 з цільовимпризначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарськихбудівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 на 1/2 часткубудинку та на 1/2 частину земельної ділянки; за ОСОБА_1 на частину будинку та на 1/2 частину земельної ділянки. Апеляційний суд не зазначив в рішенні про визнання права власності на службові прибудови до вказаного не закінченого будівництвом будинку.

Отже, рішення суду, в якому б було визнано за ОСОБА_2 право власності на частину сараю Д немає.

Це ще раз вказує на описку, яку допустив суд першої інстанції, вказуючи в резолютивній частині рішення про поділ самочинно збудованого сараю під літ. Д, тоді, коли рішення будь яких висновків про можливість визнання права власності за сторонами на самочинно збудоване майно не містить, позовні вимоги про поділ вказаного сараю не заявлялися. Аксіомою є те, що суди не розглядають спори про самочинно збудоване майно.

Після винесення судами вказаних рішень відбувся розгляд справи № 314/2921/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ спірного житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за вказаною адресою в натурі. Під час розгляду вказаної справи була проведена експертиза, за висновками якої спірний сарай під літ. Д також був визначений експертом як самочинно збудований та не враховувався при розділу житлового будинку в натурі. Рішення у вказаний справі від 11.01.2024 пройшло апеляційне та касаційне оскарження, добровільно виконано сторонами.

У 2024 році відповідач здійснив реєстрацію рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 року у справі № 314/4403/14-ц (через 9 років після набрання рішенням законної сили), державним реєстратором зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудований сарай під літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_2 , скориставшись такою помилкою в рішенні суду першої інстанції у справі № 314/4403/14-ц, подав до Вільнянського районного суду Запорізької області та Запорізького апеляційного суду заяву про перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №314/2921/16-ц за нововиявленими обставинами та подав позов до Вільнянського районного суду Запорізької області про надання земельного сервітуту під частину спірного самочинно збудованого сараю під літ. Д., справа № 314/1888/25.

Таким чином, вказана помилка суду привела до незаконного визнання права власності на самочинно збудований сарай без належного законного оформлення його відповідно до вимог законодавства (прийняття в експлуатацію та визнання права власності відповідно до вимог ст. 376 ЦК України) та стала підставою для нових спорів та навантаження судів, призвела до труднощів у виконанні цього рішення.

Також не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Сердюка Р.В. через підсистему «Електронний суд»подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить змінити мотивувальну частину ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2025 року про відмову у виправленні описки в судовому рішенні. Доповнити мотивувальну частину ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2025 року підставами відмови у задоволенні про те, що це питання було предметом апеляційного оскарження, наявні дозвільні документи на будівництво сараю літ. Д, виправлення описки допускається, якщо при цьому не зачіпається суть судового рішення. У всьому іншому ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2025 року просить залишити без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 7000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в порушення вимог ч. 2 ст. 269 ЦПК України, суд першої інстанції не призначав до розгляду заяву, тому не мав жодних підстав для її розгляду без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим ні ОСОБА_2 , ні його адвокат завчасно не були повідомлені про розгляд заяви, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, скаржник зазначає, що ОСОБА_2 при розгляді справи не погоджувався з поділом сараю літ. Д. Зокрема, такий контекст зазначений в п.6 на ст.4 апеляційної скарги від 20.07.2015 на рішення суду першої інстанції від 08.07.2015. Апеляційна скарга задоволена частково. Апеляційний суд змінив тільки розмір часток. Спірний сарай літ. Д зі спільного майна подружжя не виключений. У цій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін. В апеляційному суді, відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти виключення сараю літ. Д зі спільного майна подружжя та подавала відповідні докази.

На теперішній час, коли за наслідками поділу в натурі майна подружжя, сарай літ. Д виявився не розділеним та на її земельній ділянці за рішенням суду у справі № 314/2921/16-ц, за наслідками якого відкрите провадження у ЄСПЛ Говоруха проти України, № 6025/25, вона «вирішила повернутися до старого». ОСОБА_1 тепер стало вигідно, щоб сарай літ. Д не належав до спільного майна подружжя. Така її поведінкамає бути визнана суперечливою та недобросовісною.

Отже, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали має бути доповнена висновком про те, що відповідач ОСОБА_1 просить про виправлення описки, обставини якої були предметом апеляційного оскарження, проти задоволення якого вона тоді категорично заперечувала та подавала відповідні докази. У задоволені цих вимог (проти яких заперечувала ОСОБА_1 ) апеляційний суд відмовив рішення від 10.11.2016.

Фактично, у заяві про виправлення описки, мова йде про повторне і приховане апеляційне оскарження, під приводом виправлення надуманої описки.

Заперечуючи проти доводів позивача ОСОБА_2 , викладених в п. 6 на ст. 4 апеляційної скарги від 20.07.2015 на рішення суду першої інстанції від 08.07.2015, відповідач ОСОБА_1 надала для огляду у засіданні апеляційного суду такі документи:

-рішення Павлівської сільської ради від 02.11.2005р. №29 «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 ». Згідно рішення оформлено право власності на сарай літ.В.

-рішення Павлівської сільської ради від 13.11.2007р. №107 «Про надання дозволу на будівництво підсобного приміщення». Згідно рішення наданий дозвіл на будівництво сараю розміром 5х7 метрів, згідно схеми що додається. Вбачається, що наданий дозвіл здійснити прибудову до сараю літ.В.

-Державний акт про право власності на земельну ділянку від 01.09.2009р., згідно якого земельна ділянка в АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_4

-рішення Павлівської сільської ради від 12.02.2013р. №14 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Павлівської сільської ради №107 від 13.11.2007р. ...». Згідно рішення надано дозвіл на прибудову до сараю літ.В нежитлового приміщення (господарської будівлі) розміром 5,0м х 6,5м. Відповідно, в наступній інвентаризації 03.04.2014р., літ.В з прибудовою розміром 5,0м х 6,5м, отримав нову назву сарай літ.Д.

-технічний паспорт БТІ від 03.04.2014р. виготовлений ТОВ «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації», у якому сарай літ.Д не значиться, як самовільно збудований. Для його будівництва були отримані відповідні дозвільні документи.

На думку скаржника, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали має бути доповнена висновком про те, що у відношенні сараю літ.Д наявні всі необхідні дозвільні документи на його будівництво, яке проведене на відповідній присадибній земельній ділянці. Означене виключає його віднесення до об`єктів самочинного будівництва.

Отже, поза увагою мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду залишилися доводи та обставин наведені ОСОБА_1 , на підставі яких слід дійти висновку, що вони не вказують на описку, допущену судом, тому мотивувальна частина оскаржуваної ухвали має бути доповнена висновком про те, що виправлення тексту рішення суду, про яке просить ОСОБА_1 змінить його суть, що не відповідає положенням ст.269 ЦПК.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Сердюка Р.В. заперечує проти доводів ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І., просить залишити її без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 помилково посилається на Договір купівлі-продажу від 30.07.2004 та Акт від 04.03.2002. Вказані документи дійсно не містять відомостей про сарай літ. Д. Означене пояснюється тим, що внесення змін до рішення ради та дозвіл на його будівництво були надані рішенням Павлівської сільської ради від 12.02.2013 №14, тобто після складання документів, на які посилається апелянт. Означене співпадає та підтверджується датою будівництва сараю літ. Д, зазначеною як у 2013 році та у 2014 році.

Крім того, на спірний сарай, існує два технічні паспорти БТІ.Перший, Технічний паспорт БТІ виготовлений ТОВ Міжерегіональний центр від 03.04.2014, його замовник ОСОБА_2 . Пізніше виготоволений другий, Технічний паспорт БТІ виготовлений ТОВ Вільнянське БТІ від 08.07.2014 на замовлення ОСОБА_1 .. У першому технічному паспорті відсутні відомості про належність сараю літ. Д до самочинного будівництва, оскільки наявні дозвільні документи місцевої ради. 08.07.2014 ОСОБА_1 умисно провела інвентаризацію в іншому БТІ та очевидно приховала від них дозвільні документи на будівництво, які оформлені на її ім`я. Відповідно, відмітка у наступному технічному паспорті БТІ від 08.07.2014 про самочинне будівництво сараю літ. Д, незаконна. Вона не має правового значення і суперечить раніше отриманим дозвільним документам. Тому доводи ОСОБА_1 про віднесення експертом сараю літ. Д до самочинного будівництва, є надуманими та безпідставними. Дійсно, у висновку експерта міститься посилання на технічний паспорт БТІ в якому сарай літ.Д зазначений, як самочинно збудований. Означене є наслідком самоуправства з боку експерта. При цьому, експерт також посилається на ухвалу суду від 20.01.2023, в якій судом вказано про необхдність врахувати сарай літ. Д, при визначенні варіантів поділу у натурі. Означений контекст ухвали наведений у 2-у абзаці на 3-й сторінці ухвали. Але вимоги ухвали експерт ігнорує та не виконує.

Доводи про відсутність рішення суду, в якому б було визнано право власності за ОСОБА_2 на частину сараю літ. Д та його реєстрацію права власності у 2024 році вважає взаємовиключними. Якщо такого рішення суду не існує, то що він тоді зареєстрував. А якщо він зареєстрував, то значить таке рішення суду існує, і його законність перевірена і підтверджена державним реєстратором. На підтвердження означеного надається витяг з Державного реєстру речових прав від 17.04.2025.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника адвоката Сердюка Р.В. Зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана тільки для того, щоб надати суду документи, які до цього часу ОСОБА_2 з якихось причин не надавав. Про вказані в апеляційній скарзі документи, окрім «технічного паспорту БТІ від 03.04.2014», ОСОБА_1 ніколи раніше не знала. ОСОБА_2 у період ухвалення вказаних рішень працював землевпорядником Павлівської сільської ради та сам домагався ухвалення цих рішень. Для огляду суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 цих документів не надавала. Згідно з витягом з державного реєстру речових прав від 17.04.2025, відбулась реєстрація об`єкту будівництва - незавершеного будівництвом житлового будинку під літером А відповідно до остаточного рішення суду - Апеляційного суду Запорізької області від 10.11.2016 у справі № 314/4403/14-ц. Опис об`єкту відбувся на підставі технічного паспорту, який надав ОСОБА_2 від 03.04. 2014. Опис об`єкту зазначений у вказаному витязі не відповідає резолютивній частині рішення Вільнянського районного суду від 08.07.2015 у справі № 314/4403/14-ц. ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. зазначає, що звернулась із апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.08.2025 про виправлення описки в рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2015 для чистоти рішення суду першої інстанції. Для реєстрації права власності вказане змінене рішення суду першої інстанції не має значення.

У своєму клопотанні від 27.10.2025 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. просить апеляційний суд не брати до уваги відзив на апеляційну скаргу, наполягає на тому, що вчиняла дій з подання документів. Також просить зобов`язати сторону Говорухи А.А. надати апеляційному суду відповідні докази надання стороною ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції для огляду зазначених в п. 2 апеляційної скарги ОСОБА_2 докази під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у справі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Сердюк Р.В. та представник ОСОБА_1 адвокат Жидкова Л.І. наполягали на задоволені своїх апеляційних скарг.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід частково задовольнити з огляду на таке.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Чинне процесуальне законодавство передбачає, що судове рішення повинно бути зрозумілим, точним.

Помилки в тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який прийняв рішення або ухвалу.

Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер і можуть ускладнити виконання рішення. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, значення дат та строків тощо.

Для наявності підстав для виправлення описки, помилка має відповідати таким критеріям: 1) вона повинна бути технічною, тобто спричиненою випадковими огріхами під час друкування тексту судового рішення (неуважністю суду, автоматичним виправленням текстовим редактором тощо); 2) таку технічну помилку має бути допущено під час складання тексту судового рішення самим судом; 3) помилка повинна бути мимовільною та випадковою, а не обумовленою цитуванням документів, у яких було допущено помилки іншими учасниками судового процесу (позивачем, відповідачем, експертом тощо).

Колегія суддів зауважує, що всупереч положенню ч. 2 ст. 269 ЦПК України, матеріали справи не містять доказів призначення заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Л.І. до розгляду.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив змісту та висновків судових рішень, ухвалених у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, розглядаючи заяву, суд першої інстанції припустився порушень процесуального права, не вирішив питання про призначення заяви до розгляду, не проаналізувавши належним чином доводів учасників справи, тому ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької областівід 08 серпня 2025 року про відмову в задоволенні заяви не можна вважати законною та обґрунтованою, адже її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Лілії Іванівни задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької областівід 08 серпня 2025 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жидкової Лілії Іванівни про виправлення описки скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: