Справа № 453/1069/24 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/590/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного податкового університету на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на посаду, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року позивачка звернулася з позовом до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на посаду, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що 19 червня 2017 року її було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року та у її трудову книжку працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України було внесено запис за № 35 від 20 червня 2017 року про прийняття її на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України Пашка П.В № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено 16 червня 2017 року за №36 про те, що «запис за №35 від 20 червня 2017 року є недійсним». Постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, у справі № 453/1174/17 визнано недійсним запис №36 у її трудовій книжці від 16 червня 2017 року, поновлено її з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 414 860, 75 грн з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми, та 5 000 грн моральної шкоди; у решті позовних вимог - відмовлено. Ухвалами Верховного Суду від 18 травня 2021 року та від 09 серпня 2021 року Університету державної фіскальної служби України відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами на постанову Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 453/1174/17. 06 вересня 2021 року Університет державної фіскальної служби України, оплативши визначений судом середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року та моральну шкоду, лише частково виконав судове рішення. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 453/1174/17 Університетом Державної фіскальної служби України видано наказ від 02 вересня 2021 року № 508-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким її формально поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року (пункт 1 зазначеного наказу). У пункті 2 вказаного наказу № 508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » зазначено «… вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України)». Постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року та рішенням Сколівського районного суду від 30 березня 2023 року у нескасованій апеляційним судом частині, які є преюдиційними для даних правовідносин, у справі № 453/1443/21 визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п. 2 вказаного наказу щодо «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору»; стягнуто з Державного податкового університету в її користь 412 210, 79 гривень середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та 1 000 грн моральної шкоди. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 453/1443/21 Державним податковим університетом видано наказ від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», яким її переведено з посади професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 13 травня 2024 року на 1 ставку за основним місцем роботи згідно з встановленого навчального навантаження; оплата праці згідно з штатним розписом за 20 тарифним розрядом за рахунок коштів спеціального фонду.

Наказом Державного податкового університету від 30 травня 2024 року № 185-к за порушення трудової дисципліни (за прогули без поважних причин) до неї застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення. Наказом від 31 травня 2024 року № 186-к позивачку звільнено з роботи 31 травня 2024 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогули без поважних причин.

Позивач зазначала, що приймаючи оспорюваний наказ від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», роботодавець не дотримався вимог трудового законодавства, чим порушив її права як працівника, оскільки відповідачем не було дотримано порядок повідомлення її про зміну істотних умов праці, оскільки повідомлено про їх зміну уже після запровадження таких умов. Також вважає зазначені у наказі підстави для її звільнення безпідставними, оскільки вона не вчиняла прогулів.

Зокрема, невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Окрім того вказувала, що зверталась до керівництва Університету із заявами від 07 травня 2024 року та від 14 травня 2024 року про надання невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості 56 календарних днів, як особі з інвалідністю, однак відповідач, який у свою чергу зобов`язаний був на виконання вимог закону надати таку відпуску, безпідставно цього не зробив, чим порушив її права працівника. Невихід її на роботу також зумовлений поважними причинами, оскільки відповідач не забезпечив організаційні та технічні умови для виконання нею її посадових обов`язків. Фактично її звільнення відбулося у зв`язку з неприязними стосунками, що упродовж тривалого часу склалися між нею та керівництвом Державного податкового університету, оскільки за період з 2017 року вона вже втретє оскаржує своє незаконне звільнення. Посилаючись на те, що її звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, що завдало їй моральних страждань та призвело до погіршення стану здоров`я, позивачка просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення»;

- визнати протиправними дії Державного податкового університету щодо розгляду її заяв від 07 травня 2024 року та від 14 травня 2024 року при вирішенні питання про надання їй як особі з інвалідністю відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості 56 календарних днів;

- визнати незаконними відмови відповідача (які оформлені листами №.1465/01-23 від 10 травня 2024 року та № 1557/01-23 від 20 травня 2024 року);

- видати наказ про надання їй з 07 травня 2024 року та з 14 травня 2024 року невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості 56 календарних днів, як особі з інвалідністю, на підставі її заяви від 07 травня 2024 року та від 14 травня 2024 року;

- визнати незаконною відмову Державного податкового університету у наданні їй невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості 56 календарних днів як особі з інвалідністю та встановити зобов`язання відповідачу повторно розглянути її заяви від 07 травня 2024 року та від 14 травня 2024 року про надання невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік у кількості 56 календарних днів як особі з інвалідністю;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державного податкового університету від 30.05.2024 № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державного податкового університету від 31.05.2024 № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на займаній посаді;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2024 по дату ухвалення судового рішення у справі, моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. та понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», яким ОСОБА_1 , професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України переведено на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 13 травня 2024 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного податкового університету від 30 травня 2024 № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 », відповідно до якого за порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин).

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного податкового університету від 31 травня 2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету 31 травня 2024 року звільнено за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді.

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2024 року по 17 січня 2025 року в сумі 148 603 (сто сорок вісім тисяч шістсот три) гривні 95 копійок.

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 875 (три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) гривень 84 копійки.

Рішення суду оскаржив Державний податковий університет.

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушення норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує, що суд не взяв до уваги, що позивачка відноситься до категорії науково-педагогічних працівників, а відтак до неї крім положень КЗпП також застосовуються положення спеціального закону, а саме ЗУ «Про вищу освіту», відповідно до якого з 2017 року і по даний час в частині умов праці позивачки змін не відбувалось. Крім того, жодних змін умов праці в УДФСУ шляхом його приєднання до ДПУ, окрім як назви університету та структурного підрозділу університету не зазнали змін, як місцезнаходження університету та навчальних корпусів (м. Ірпінь Університетська, буд. 31). Також скаржник вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачкою не спростовувалися факти надіслання листів, а навпаки, нею підтверджувалися; суд допустив надмірну гнучкість по відношенню до позивачки шляхом виходу за межі позовних вимог в частині повідомлень, які не ставились під сумнів; допустив надмірний формалізм по відношенню до Університету, зокрема, в частині заперечення позовних вимог ОСОБА_1 , в яких вона особисто повідомляла суд про отримання всіх листів Університету. Вважає, що такими діями суд першої інстанції порушив принципи диспозитивності та рівності сторін перед законом, а також порушив принципи доказування, що стало наслідком прийняття незаконного рішення.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_1 з 07.05.2024 року надала Університету заяви про відпустки: від 07.05.2024, 14.05.2024, 23.05.2024 року, в кожній з яких зазначала посаду «професор кафедри теорії та історії держави і права навчально-наукового інституту права ДПУ», тобто посаду на яку її перевели з УДФСУ, зазначала керівника саме ДПУ і писала заяви на ДПУ, тобто позивачка користувалася своїм правом як працівник ДПУ, відтак визнала своє переведення, а з тексту заяви також вбачається, що була повідомлена про реорганізацію. Поза увагою суду залишилося те, що Університет в період з 14.05.2024 року по 30.05.2024 року та і після 30.05.2024 року бажав отримати пояснення від ОСОБА_1 про причини її відсутності, повідомляв про відкриття дисциплінарного провадження, проте отримав пояснення лише про відсутність на робочому місці 13.05.2024 року, і врахувавши цю обставину, визнав відсутність ОСОБА_1 на роботі 13.05.2024 року з поважної причини, що в т.ч. підтверджується виплаченою заробітною платою за цей день, таким чином Університет як роботодавець повністю виконав передбачений законом обов?язок шляхом надіслання таких листів на електронну адресу ОСОБА_1 , що підтверджується в т.ч. і системою «Електронний суд», а тому твердження суду про те, що Університет не надав можливості ОСОБА_1 надати пояснення і що дії Університету щодо направлення таких повідомлень на електронну пошту є неправильними діями Університету, не знаходять свого підтвердження, суперечать висновкам Верховного Суду та свідчать про надмірну гнучкість щодо позивачки ОСОБА_1 та надмірний формалізм щодо Університету, а також вбачаються порушення норм матеріального права в частині дослідження доказів.

Звертає увагу суду на те, що рішення ОСОБА_1 як працівника Університету, переживати через введений воєнний стан в Україні та перебувати межами Київської області є безумовним її правом, але не спростовує факт прогулу, відтак звільнення її за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП є законним та повністю збігається з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 27.11.2024 року у справі №552/7015/22.

Апелянт вказує, що суд також допустив порушення норм процесуального та матеріального права, помилково вказавши, що введення воєнного стану в Україні само по собі є безумовним правом вибору працівника відвідувати роботу, а також помилково дійшов висновку, що саме по собі введення воєнного стану в Україні забороняє звільняти працівника за прогул без поважних причин.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

У засіданні суду апеляційної інстанції представники університету Полішук А.Р. та Берестень В.В. скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти скарги заперечив. Просив винести окрему ухвалу щодо дій керівництва університету, яке систематично порушує трудові права ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

В указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (пункт 5 частини першої статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

Таким чином, норми Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1202-р «Про утворення Державного податкового університету» та наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету», Університет державної фіскальної служби України () припинено внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Державного податкового університету (). Таким чином, Державний податковий університет є правонаступником Університету державної фіскальної служби України.

У Єдиному державному реєстру судових рішень наявні судові рішення, ухвалені судами усіх інстанцій щодо Університету державної фіскальної служби України, правонаступником якого є Університет державної фіскальної служби України, позивачем у яких була ОСОБА_1 .

Зокрема, у справі № 453/1174/17 за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання запису у трудовій книжці недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди, та у справі №453/1443/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.

Судовими рішеннями у вказаних справах встановлено, що 19 червня 2017 року позивачку ОСОБА_1 було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року. У трудову книжку ОСОБА_1 працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України внесено запис за № 35 від 20 червня 2017 року про прийняття її на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах, який внесено на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України Пашка П.В. № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено за №36 від 16 червня 2017 року про те, що «запис за №35 від 20 червня 2017 року є недійсним».

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 453/1174/17 визнано недійсним запис №36 у трудовій книжці позивачки від 16 червня 2017 року; поновлено позивачку з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 414 860,75 грн з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача 5 000 грн моральної шкоди; у решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача 1 866,79 грн. судового збору.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 453/1174/17 в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України В. Унинець-Ходаківською було видано наказ № 509-к від 02 вересня 2021 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року.

Відповідно до п.2 вказаного наказу трудові відносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 вирішено вважати припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року та рішенням Сколівського районного суду від 30 березня 2023 року у нескасованій апеляційним судом частині у справі №453/1443/21 визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п. 2 вказаного наказу щодо «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору»; стягнуто з Державного податкового університету на користь позивачки 412 210,79 грн середнього заробітку за затримку виконання рішення суду; стягнуто з Державного податкового університету на користь позивачки моральну шкоду в сумі 1 000 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Державного податкового університету на користь позивачки сплачений судовий збір у сумі 1 816 грн.

Листом відповідача - Державного податкового університету від 27 березня 2024 року № 978/01-23 «Щодо виконання рішення суду» позивачку ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 у справі № 453/1443/21 Державний податковий університет своїм наказом від 27 березня 2024 року № 108-к скасував п. 2 наказу Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » та з метою реалізації права позивачки на працю її запрошено ознайомитися з навчальним навантаженням, посадовою інструкцією, розкладом, графіком роботи Університету, з нормативно-правовими документами, наказами, рішеннями та актами, що стосуються діяльності Університету в цілому та ін., а також протягом трьох робочих днів з дати отримання листа повідомити на офіційну електронну пошту Університету: або на офіційну поштову адресу: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, 08205 про дату та час прибуття.

Листом Державного податкового університету від 11 квітня 2024 року №1152/01-23 «Щодо виконання рішення суду» повторно запрошено позивачку ОСОБА_1 прибути до Університету та ознайомитися з навчальним навантаженням, посадовою інструкцією, розкладом, графіком роботи Університету, з виділеним їй робочим місцем, з нормативно-правовими документами, наказами, рішеннями та актами, що стосуються діяльності Університету в цілому та ін., та протягом трьох робочих днів з дати отримання цього листа повідомити на офіційну електронну пошту Університету: або на офіційну поштову адресу: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, 08205 про дату та час прибуття.

Листом Державного податкового університету від 03 травня 2024 року № 1384/01-23 «Щодо виконання рішення суду» позивачку ОСОБА_1 повідомлено про те, що в межах виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі № 453/1443/21 для неї є аналогічна посада професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету та запитано її згоду на її переведення на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету.

У відповідь на вказаний лист Державного податкового університету від 03 травня 2024 року № 1384/01-23 позивачка надала згоду на її переведення на аналогічну посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, направивши відповідну заяву-згоду від 07.05.2024 на ім`я в.о. ректора Державного податкового університету доц. Серебрянського Д.М. засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за №023 від 07 травня 2024 року на офіційну поштову адресу Університету: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, 08205 та на офіційну електронну пошту відповідача: , про що наявні відповідні докази у матеріалах справи.

07 травня 2024 року позивачка звернулася до відповідача з заявою від 07 травня 2024 року про надання їй щорічної відпустки за період 2017-2018 рр., з дня переведення її на посаду в Державному податковому університеті, направивши таку заяву на ім`я в.о. ректора Державного податкового університету доц. Серебрянського Д.М. засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за №023 від 07 травня 2024 року на офіційну поштову адресу Університету: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, 08205 та на офіційну електронну пошту відповідача: .

Засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за №023 від 07 травня 2024 року на офіційну поштову адресу відповідача: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, 08205 разом із зазначеними вище заявами позивачкою також направлено копії таких документів: паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків, свідоцтва про шлюб, диплома про науковий ступінь, документа про вчене звання, документів про освіту, пенсійного посвідчення.

Наказом Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», на виконання рішення Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 453/1443/21, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету», на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1202 «Про утворення державного податкового університету», ч. 1, 3. ст. 32 КЗпП України та ст. 29 КЗпП України, позивачку ОСОБА_1 , професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України переведено на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 13 травня 2024 року на 1 ставку за основним місцем роботи згідно з встановленого навчального навантаження; оплата праці згідно з штатним розписом за 20 тарифним розрядом за рахунок коштів спеціального фонду.

Підставою прийняття наказу відповідача від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення» зазначено: заява ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року, картка навчального навантаження науково-педагогічного працівника кафедри теорії та історії держави та права на 2023-2024 н.р. ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, наказ Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення» направлений ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку листом Державного податкового університету № 1465/01-23, підписаного електронним підписом від 10.05.2024, та такий надійшов на особисту електронну адресу позивачки 13 травня 2024 року о 16:42 год.

Цим же листом відповідач відмовив позивачці у наданні їй основної щорічної відпустки за період 2017-2018 роки, з огляду на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні діє воєнний стан (зі змінами та доповненнями) та відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 23 травня 2023 року № 276 «Про визнання Державного податкового університету критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період» Університет визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику в наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Також цим листом позивачку було повідомлено, що заняття в очному форматі у неї розпочинаються 16 травня 2024 року (згідно з розкладом) та долучено картку навчального навантаження науково-педагогічного працівника кафедри теорії історії держави і права на 2023-2024 н. р. ОСОБА_1 , д. н. з держ. упр., професора, професора кафедри на 1 арк. у 2 прим. та Розклад викладача ОСОБА_1 на 1 арк. в 1 прим.

У відповідь на лист відповідача від 10 травня 2024 року № 1465/01-23, позивачка направила такому лист від 14 травня 2024 року, у якому вказала, що відмова у наданні їй основної щорічної відпустки за період 2017-2018 роки є незаконною, оскільки відсутні належні докази про те, що вона залучена як науково-педагогічний працівник до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт із виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання. Крім того, позивач повторно надіслала відповідачу на погодження заяву про надання їй основної щорічної відпустки за період 2017-2018 роки та звернулася до роботодавця з заявою щодо застосування до неї дистанційної форми організації праці, за якої працівники працюють у будь-якому місці за власним вибором, а водночас перебувають на зв`язку з роботодавцем за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, з огляду на те, що в Україні триває воєнний стан, така форма роботи передбачена п. 4.4 (с. 11) Колективного договору ДПУ на 2023-2027 роки, а її місцем проживання є Львівська область. Також у своїй відповіді зазначила, що з боку роботодавця - Державного податкового університету не було жодних погоджень з нею навчального навантаження, що унеможливлює її належну фахову підготовку до проведення занять з означених дисциплін у такий вкрай короткий час до 16 травня 2024 року.

Відповідно до листа Державного податкового університету від 13 травня 2024 року № 1484/01-23, підписаного начальником відділу кадрів Наталією Костецькою, надісланого позивачці електронною поштою, та отриманого нею, станом на 16 год 00 хв 13 травня 2024 року встановлено відсутність позивачки на робочому місці кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, а також зроблено позивачці пропозицію надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі.

Листом від 14 травня 2024 року ОСОБА_4 надано письмові пояснення на лист відповідача від 13 травня 2024 року № 1484/01-23 щодо причин відсутності на роботі 13 травня 2024 року о 16 год 00 хв, у якому така пояснила, що у зв`язку з тим, що їй не було відомо про переведення її на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права, надання чи не надання їй відпустки, про необхідність бути на робочому місці вона повідомлена не була, оскільки лише 13 травня 2024 року о 16 год 42 хв їй надійшов електронний лист Державного податкового університету від 10 травня 2024 року № 1465/01-23, у якому містився наказ про переведення її на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права з 13 травня 2024 року.

Листом Державного податкового університету від 14 травня 2024 року № 1502/01-23, підписаного начальником відділу кадрів Наталією Костецькою, позивачку повідомлено, що станом на 15 год 30 хв 14 травня 2024 року встановлено відсутність її на робочому місці - кафедрі теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, та запропоновано надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі.

Лист Державного податкового університету від 14 травня 2024 року № 1502/01-23 направлено позивачці засобами електронного зв`язку та такий надійшов на її особисту електронну адресу 14 травня 2024 року о 16:15 год, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до листа Державного податкового університету від 15 травня 2024 року № 1507/01-23, підписаного начальником відділу кадрів Наталією Костецькою, станом на 16 год 30 хв. 15 травня 2024 року встановлено відсутність позивачки на робочому місці - кафедрі теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, а також запропоновано позивачці надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі.

Лист Державного податкового університету від 15.05.2024 № 1507/01-23 направлено позивачці засобами електронного зв`язку та такий надійшов на особисту електронну адресу позивачки 15 травня 2024 року о 16:28 год, про що наявні докази у матеріалах справи.

Листом ОСОБА_1 від 14 травня 2024 року, така повторно зазначила про ненадання їй щорічної відпустки, надала пояснення причин її відсутності на роботі та повторно просила застосувати до неї дистанційну форму проведення занять та врегулювати навчальне навантаження.

Листом Державного податкового університету від 20 травня 2024 року № 1557/01-23 повторно відмовлено позивачці у наданні їй невикористаної щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік на підставі ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Повідомлено, що відповідним наказом Університету передбачено, що у зв`язку з активними бойовими діями на території України, які унеможливлюють прибуття всіх здобувачів вищої освіти до Університету та забезпечення їм безпечних умов навчання, починаючи з 15 січня 2024 року і до кінця ІІ семестру 2023/2024 н.р. освітній процес здійснюється в очній, змішаній або дистанційній формі; також передбачено, що у період з 15 січня 2024 року і до кінця ІІ семестру 2023/2024 н.р. для здобувачів 1-го, 2-го та 4-го курсів денної форми навчання першого (бакалаврського) рівня вищої освіти встановлено очний формат навчання. Повторно повідомлено, що вона переведена на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 13 травня 2024 року на 1 ставку за основним місцем роботи згідно з встановленим навчальним навантаженням відповідно до наказу Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», а також повідомлено, що заняття в очному форматі у позивачки розпочались 16 травня 2024 року (згідно з розкладом).

Вказаний лист Державного податкового університету від 20 травня 2024 року № 1557/01-23 направлено засобами електронного зв`язку та такий надійшов на особисту електронну адресу позивачки 20 травня 2024 року о 17:31 год, про що наявні докази у матеріалах справи.

Відповідно до наказу Державного податкового університету від 21 травня 2024 року № 650 «Про проведення дисциплінарного провадження», стосовно професора кафедри теорії та історії держави і права ОСОБА_1 відкрито дисциплінарне провадження. Дисциплінарній комісії Університету зобов`язано в межах чинного законодавства з 22 травня 2024 року здійснити дисциплінарне провадження за фактами, викладеними у зверненнях здобувачів вищої освіти та службовій записці директора навчально-наукового інституту права ОСОБА_5 від 21 травня 2024 року № С3/128/13-17 та подати в.о. ректора протокол дисциплінарної комісії з відображенням результатів здійснення дисциплінарного провадження.

Такий наказ надсилався позивачці електронною поштою. Проте матеріали справи не містять доказів того, що позивачка ОСОБА_1 отримала такий лист, чи будь-яким іншим чином ознайомилася з цим наказом.

Пояснення причин відсутності на робочому місці не надавала.

Наказом Державного податкового університету від 30.05.2024 № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 » (на підставі рекомендацій дисциплінарної комісії (протокол від 30 травня 2024 року №2) за порушення трудової дисципліни до позивачки ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Підставою вказаного наказу зазначено: Протокол дисциплінарної комісії від 30 травня 2024 року №2.

Наказом Державного податкового університету від 31 травня 2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, з 31 травня 2024 року звільнено з роботи за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою винесення наказу від 31 травня 2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначено - наказ Державного податкового університету від 30 травня 2024 року № 185-к.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів про отримання позивачкою копій оскаржуваних наказів та доказів ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваними наказами Державного податкового університету. У матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання позивачкою засобами поштового зв`язку наказу про її переведення з посади професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету згідно з наказом Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», яким позивачці змінено істотні умови праці. У матеріалах справи наявні лише дані про направлення таких наказів засобами електронного зв`язку, однак належні докази про те, що відповідні засоби електронної комунікації з працівником визначені у трудовому договорі чи внесені до наказу і працівник з цим ознайомлений, матеріали справи не містять. Переведення позивачки на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету виходить за межі передбаченого частиною другою статті 32 КЗпП України переміщення працівника у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, оскільки наявна зміна істотних умов договору щодо оплати праці, зміна найменування посади та навчального навантаження. При цьому, судом встановлено, що позивачці завчасно, тобто не пізніше як до запровадження таких умов, не були запропоновані нові умови праці, а саме не надано для ознайомлення інформацію про: робоче місце, охорону праці, навчальне навантаження, оплату праці, графік роботи, посадову інструкцію тощо. Суд не вважав лист Державного податкового університету від 03 травня 2024 року № 1384/01-23 «Щодо виконання рішення суду» як належне повідомлення позивача у контексті статті 32 КЗпП України про зміну умов праці, враховуючи, що у ньому фактично немає інформації (ознайомлення) про запропоновані нові умови праці, а йдеться лише про зміну найменування посади. Тобто, судом встановлено порушення відповідачем визначеного частиною 3 статті 29 КЗпП України та частини 2 статті 7 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» порядку ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їх прав та обов`язків. Оскільки суд дійшов висновку, що позивачкою доведено факт незаконності наказу Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Тому суд вважав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Державного податкового університету від 30 травня 2024 року № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 », відповідно до якого за порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, згідно з п. 2 ст. 147 КЗпП України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) та визнання незаконним та скасування наказу Державного податкового університету від 31 травня 2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 , професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету, 31 травня 2024 року звільнено за прогул без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погоджується не повністю, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул, що стався з об`єктивних, незалежних від волі самого працівника причин, власне не може вважатися прогулом в розумінні ст. 40 КЗпП України, а тому і не тягне наслідків, передбачених у п. 4 ч. 1 ст. 40, ст. 147 КЗпП України.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18).

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №676/2489/19, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність в діях або бездіяльності працівника складу дисциплінарного проступку.

Матеріалами справи безспірно встановлено, що позивачка отримала засобами електронного зв`язку наказ Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення», та в такий же спосіб (через електронну пошту) надала свою згоду на переведення її на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету.

В подальшому, позивачка зверталася до відповідача з заявою про надання їй відпустки, у якій зазначала свою посаду, як професор кафедри теорії та історії держави і права Навчально-наукового інституту права Державного податкового університету.

Тому висновок районного суду про незаконність наказу Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення» ОСОБА_1 з посади професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України на посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету, суперечить матеріалам справи.

З наведених мотивів, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення» підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд вважає підставними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для скасування наказів Державного податкового університету від 30 травня 2024 № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 », від 31 травня 2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення позивачки на роботі, оскільки у зазначених наказах конкретно не зазначено (не конкретизовано) дні відсутності її на роботі, які роботодавець вважає прогулом без поважних причин, та за які до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.07.2020 року у справі №554/9493/17.

Оскільки підставою для винесення наказу Державного податкового університету від 30 травня 2024 № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 » у вигляді звільнення з роботи зазначено протокол дисциплінарної комісії від 30.05.2024 року, а у наказі від 31 травня 2024 року № 186-к «Про звільнення ОСОБА_1 » підставою для звільнення зазначено наказ Державного податкового університету від 30 травня 2024 № 185-к «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 », колегія суддів дійшла висновку, що у таких не конкретизовано, в чому полягає порушення позивачкою трудової дисципліни, за яке її звільнено з роботи, що є підставою для визнання наказів незаконними та їх скасування.

Відповідно до положень ст. 235 Кодексу законів про працю України, у випадку скасування незаконного наказу про звільнення з роботи працівника, захист його порушеного права полягає у поновленні його на роботі на раніше займаній (до звільнення) посаді та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відтак, оскаржуване рішення суду в частині «поновлення позивачки на займаній посаді» слід змінити, та враховуючи, що до дня звільнення з роботи позивачка ОСОБА_1 займала посаду професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету, викласти його в наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 31 травня 2024 року».

Рішення суду в частині визнання незаконними та скасування наказів Державного податкового університету № 185-к від 30 травня 2024 «Про дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 », № 186-к від 31 травня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 червня 2024 року по 17 січня 2025 року в сумі 148 603 (сто сорок вісім тисяч шістсот три) гривні 95 копійок - залишити без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 4.4 Колективного договору Державного податкового університету на 2023-2027 роки для працівників Університету також може встановлюватись гнучкий режим робочого часу, або дистанційна робота в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Саме через неможливість вчасно з`явитись на робочому місці з поважних причин, які не залежать від її волі та не можуть бути усунуті самим працівником, однією з яких є віддаленість від місця роботи та воєнний стан, позивачка неодноразово зверталась до відповідача з заявами, зокрема заявою від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 просила вирішити питання щодо застосування до неї дистанційної роботи, однак роботодавець відмовив їй у цьому, незважаючи, що освітній процес в учбовому закладі здійснювався в очній, змішаній або дистанційній формі, про що виносились відповідні накази.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного податкового університету задоволити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Державного податкового університету від 10 травня 2024 року №158-к «Про переведення» скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді змінити, виклавши його в наступній редакції :

«Поновити ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії та історії держави і права Державного податкового університету з 31 травня 2024 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра