КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
10 грудня 2025 року м. Київ
07.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка є рідною донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка 03.05.2019 року звернулась з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. про прийняття спадщини, в наслідок чого останньою було заведено спадкову справу №4/2019. Крім дружини спадкодавця з заявами про прийняття спадщини у передбачений законом строк звернулась сама позивачка ОСОБА_1 , а також інші діти спадкодавця ОСОБА_3 : сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_2 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 03.05.2019 року приватним нотаріусом Гречаною Р.Т. було перевірено наявність у спадковому реєстрі заповіту ОСОБА_3 , складеного ним на будь-яку особу (осіб) та враховуючи, що на час відкриття спадщини та заведення спадкової справи будь-які відомості у вказаному реєстрі щодо наявності заповітів чи спадкових договорів, укладених спадкодавцем, були відсутні, тому спадкування мало б здійснюватися за законом в рівних частинах між всіма спадкоємцями першої черги. Але 03.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. в процесі оформлення права на спадщину за законом, а саме при видачі свідоцтв за заявою ОСОБА_2 було здійснено повторний запит до Спадкового реєстру та виявлено запис про заповіт померлого ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 26.04.2019 року, тобто за три дні до своєї смерті, який було зареєстровано у реєстрі заповітів 17.05.2019 року, тобто після смерті батька. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 заповідав все належне йому на праві власності майно ОСОБА_2 .. При цьому ОСОБА_3 за життя будь-яких заповітів не складав і не мав такого наміру. Оглянувши оскаржуваний документ, позивач стверджує, що заповіт ОСОБА_3 складено з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення, а саме: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. не було надано оригіналу примірника заповіту, який мав зберігатись в матеріалах нотаріальної справи, натомість такий оригінал відсутній, що вказує на порушення вимог щодо його форми та посвідчення, заповіт не вносився до реєстру для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим №544 та не вчинявся на нотаріальному бланку серії НОМЕР_1 , станом на 26.04.2019 року не існувало нотаріального бланку, на якому нотаріус могла посвідчити заповіт, а відомості щодо бланку серії НОМЕР_2 були змінені на заповіт в реєстрі бланків лише 17.05.2019 року, в той час як на вказаному бланку 26.04.2019 року було посвідчено заяву іншої фізичної особи. При цьому відомості про зазначений вище заповіт було внесено до Спадкового реєстру лише 17.05.2019 року, тобто більш ніж через 20 днів з моменту його посвідчення, у період часу коли був складений заповіт ОСОБА_3 перебував у зовсім іншому місці, ніж офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., а платіж «Реєстрація/зміна/скасування/дублікат заповіту» ОСОБА_3 було здійснено 17.05.2019 року, тобто після смерті заповідача. Приватний нотаріус Гречана Р.Т. не надала правову оцінку заповіту та неправомірно видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 .. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати нікчемним заповіт ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 26.04.2019 року та зареєстрованого у реєстрі 17.05.2019 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.12.2019 року складене на бланку серії НОЕ № 654288, зареєстроване в спадковому реєстрі під № 65197555, видане ОСОБА_2 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2019 року, складене на бланку серії НОЕ № 654289, зареєстроване в спадковому реєстрі під № 65197689, видане ОСОБА_2 ..
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Гусак А.М., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення вказується, що за відомостями з реєстру для реєстрації нотаріальних дій та відповідно до копії заповіту нотаріальна дія № 544 з посвідчення заповіту вчинена на бланку серії ННЕ № 876227. У той же час в реєстрі нотаріальних дій наявна інша нотаріальна дія під тим же реєстровим № 544 з посвідчення довіреності. Крім того, наявна нотаріальна дія № 546 з посвідчення заяви, яка також вчинена на бланку серії НОМЕР_2 . Тобто, запис про заповіт конфліктує із іншими нотаріальними діями, які вчинялися нотаріусом 26.04.2019 року як за реєстраційним номером, так і за нотаріальним бланком, який міг бути використаний для його вчинення.

Суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що на момент розгляду справи код витрачання бланку серії ННЕ № 876227 значиться «4» - заповіт. Відповідь ДП «НАІС» від 01 квітня 2021 року №1779/16.3-13 підтверджує, що 26 квітня 2019 року о 21 год. 26 хв. код витрачання бланку серії ННЕ № 876227 був «8» - заява і лише 17 травня 2019 року о 17 год. 23 хв. код витрачання бланку було змінено на «4» - заповіт. 17 травня 2019 року о 17 год. 18 хв. (за 5 хв. до зміни коду витрачання нотаріального бланка) в Спадковому реєстрі з`явились відомості про заповіт від імені ОСОБА_3 ..

Проте таким обставинам не було надано належної оцінки, а висновки суду першої інстанції про те, що заповіт ОСОБА_3 не містить недоліків, які вказують на його нікчемність є необгрунтованими та суперечать матеріалам справи. Так, суд першої інстанції повністю проігнорував встановлені ним же обставини про дії нотаріуса по зміні коду витрачання бланку серії ННЕ № 876227 після смерті ОСОБА_3 та наявності у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій одночасно записів про дві нотаріальні дії, які вчинялися на одному й тому самому бланку. У даному випадку йдеться про такі нотаріальні дії (записи): №544 - бланк серії ННЕ №876227 (заповіт) та №546 - бланк серії ННЕ №876227 (заява).

Представник апелянта також вказував, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки надзвичайно важливому доказу який має вирішальне значення для правильного розгляду цієї справи - нотаріальній заяві ОСОБА_7 , яка викладена на бланку серії ННЕ № 876227 та копія якої міститься у матеріалах справи. Цей доказ повністю спростовує нотаріальний характер заповіту, а відтак вказує на недотримання порядку його посвідчення, що у відповідності до закону є підставою для його нікчемності.

За результатом витребування із нотаріального архіву оригіналу заповіту, суд першої інстанції встановив, що такий документ був викрадений і у матеріалах нотаріальної справи наявна лише ксерокопія заповіту. Проте саме на підставі такої копії суд першої інстанції безпідставно та помилково визнав заповіт дійсним та таким, що підтверджує «справжню волю» спадкодавця.

Такі висновки суду першої інстанції не враховують того, що в архіві наявна копія ненотаріального заповіту (який не вчинявся на нотаріальному бланку). Навіть до викрадення документів в архіві міг знаходитися лише оригінал ненотаріального заповіту (виконаного не на оригіналі бланку серії НОМЕР_2 ), а тому будь-яка копія ненотаріального заповіту не може усунути недоліків форми та порядку посвідчення заповіту, що є підставою для нікчемності.

Висновки суду першої інстанції щодо дійсності та відповідності заповіту вимогам закону суперечать іншим доказам у справі, які вказують на те, що 26.04.2019 року нотаріус Змисловська Т.В. жодних заповітів не посвідчувала.

Вказував, що наявні у справі докази свідчать про те, що дії нотаріуса Змисловської Т.В. з оформлення заповіту ОСОБА_3 були вчинені вже після його смерті, а у справі немає жодного доказу, який би вказував, що він посвідчував у цього нотаріуса заповіт 26.04.2019 року.

21 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Василенко Анни Володимирівни, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що обґрунтування позовних вимог позивачем та її представником є безпідставними та необґрунтованими, оскільки оскаржуваний заповіт ОСОБА_3 від 26.04.2019 року був посвідчений уповноваженою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В., складений у письмовій формі з зазначенням в ньому місця, дати та часу його складання, він містить особистий підпис заповідача ОСОБА_3 , приватний нотаріус особисто перевірила особу заповідача і його дієздатність, здійснила державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі.

Також суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на день видачі вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, так і на день ухвалення даного судового рішення не існувало рішень суду, які б набрали законної сили, щодо визнання заповіту ОСОБА_3 від 26.04.2019 року з будь-яких підстав недійсним, даний заповіт не має ознак нікчемності, і у задоволенні цієї вимоги судом по даній справі було відмовлено, при цьому приватний нотаріус Гречана Р.Т. видала їх ОСОБА_2 на законних підставах без будь-яких порушень діючого законодавства як особі, яка мала право на спадкування, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні частини позову позивача ОСОБА_1 про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 9.12.2019 року, виданих на нотаріальних бланках НОЕ №654288 та НОЕ №654289, недійсними необхідно відмовити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2025 року апеляційну скаргу адвоката Гусака Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року залишено без змін.

Однак з висновками викладеними у постанові Київського апеляційного суду від 10.12.2025 року по справі № 753/11302/21 не погоджуюсь.

Постанова апеляційного суду від 10.12.2025 року обгрунтована тим, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оскарження заповіту, оскільки невчасна сплата державного мита за посвідчення заповіту та несвоєчасне подання приватним нотаріусом, після смерті заповідача, до державного підприємства «Національні інформаційні системи» заяви про реєстрацію заповіту ОСОБА_3 у спадковому реєстрі є порушенням, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном.

Колегія суддів вважала, що підстави позовної заяви ОСОБА_1 не є підставами для визнання заповіту ОСОБА_8 26 квітня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та зареєстрованого 17 травня 2019 року, нікчемним, відтак, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний суд зазначив, що судами попередніх інстанцій під час судового розгляду оригінал заповіту ОСОБА_8 не було витребувано.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року витребувано оригінал заповіту ОСОБА_3 від 26 квітня 2019 року з Київського державного нотаріального архіву.

Згідно відповіді державного нотаріуса Київського державного нотаріального архіву Гуль Л.О. від 02 травня 2025 року вих. 1347/01-21, оригінал заповіту ОСОБА_3 та документів, на підставі яких був посвідчений заповіт, були вилучені слідчим СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві Кузнецовим Олександром Вікторовичем на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10 серпня 2020 року у справі № 757/30376/20-к.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року витребувано інформацію: чи вилучався оригінал заповіту ОСОБА_3 слідчим СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві Кузнецовим Олександром Вікторовичем на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10 серпня 2020 року; чи знаходить оригінал заповіту ОСОБА_3 в матеріалах кримінального провадження № 9007219?

Листом Печерського УП ГУ НП в м. Києві від 08 травня 2025 року повідомлено суд першої інстанції про те, що ОСОБА_9 ніколи не перебував на посаді слідчого. У провадженні слідчого відділу відсутні матеріали кримінального провадження № 9007219.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вжито усіх необхідних заходів для виконання вимог Верховного Суду, викладених у постанові від 29 січня 2025 року. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що факт вилучення оригіналу заповіту ОСОБА_3 із Київського державного нотаріального архіву, підтверджує існування та посвідчення такого заповіту.

Вважаю такі висновки колегії суддів апеляційного суду помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно до частини 4 статті 207 ЦК України підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Аналізуючи наведені норми права, можна дійти висновку, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі (постанова Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі № 369/3412/17, провадження № 61-2912св24).

Варто звернути увагу, що матеріали спадкової справи, як і матеріали цивільної справи, не містять даних про наявність примірнику заповіту заповідача ОСОБА_3 , посвідченого на ім`я ОСОБА_2 ..

Під час розгляду справи, за результатами витребування з нотаріального архіву оригіналу заповіту, встановлено, що такий документ був викрадений і у матеріалах нотаріальної справи наявна лише ксерокопія заповіту.

Також слід врахувати, що на дату заведення спадкової справи (03.05.2019 року) за заявою позивачки про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. було перевірено наявність в Спадковому реєстрі заповіту ОСОБА_3 та дані щодо складання батьком позивачки - ОСОБА_3 заповіту були відсутні.

Тому можна дійти висновку, що на момент смерті ОСОБА_3 оспорюваний заповіт не існував.

Також поза увагою апеляційного суду залишився доказ, який підтверджує відсутність волевиявлення померлого ОСОБА_3 , а саме те, що 26.04.2019 року о 17 год. 00 хв., останній не був присутній в нотаріальній конторі. Це підтверджується протоколом огляду документів від 10.11.2020 року (а.с. 52-54 том 1).

Посилання суду першої інстанції про те, що не доведено носіння телефону померлим з собою, адже така обставина не підлягає доведенню, оскільки це є загальновідомий факт, що всі фізичні особи з собою носять мобільні телефони.

Крім того, суд не звернув уваги на дії нотаріуса по зміні коду бланку серії НОМЕР_2 після смерті ОСОБА_10 та наявності у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій одночасно записів про 2 нотаріальні дії, які вчинялися на одному й тому самому бланку (№544 - бланк серії НОМЕР_2 (заповіт) та № 546 - бланк серії НОМЕР_2 (заява)).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 26.04.2019 року не існувало нотаріального бланку, на якому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Т.В. могла посвідчити заповіт, слід врахувати, що відомості щодо бланку ННЕ №876227 були змінені на заповіт в Реєстрі бланків лише 17.05.2019 року, в той час як на цьому ж самому бланку 26.04.2019 року було посвідчено заяву. Відтак, оспорюваний позивачкою заповіт є нікчемним, оскільки він не складався на спеціальному бланку нотаріального документа, що є порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року № 296/5.

З огляду на це, суд першої інстанції помилково вважав заповіт дійсним та таким що підтверджує справжню волю спадкодавця.

З наведених мотивів вважаю, що колегія суддів необгрунтовано залишила без змін рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене вважаю, що Київський апеляційний суд повинен був задовольнити частково апеляційну скаргу адвоката Гусака А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року та задовольнити частково позовні вимоги, а саме в частині визнання нікчемним заповіту ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. 26.04.2019 року та зареєстрованого 17.05.2019 року; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2019 року, складене на бланку серії НОЕ № 654288, зареєстроване в спадковому реєстрі під № 65197555, видане ОСОБА_2 ; визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.12.2019 року складене на бланку серії НОЕ № 654289, зареєстроване в спадковому реєстрі під № 65197689, видане ОСОБА_2 ..

Що стосується позовної вимоги про визнання відсутнім у ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. 26.04.2019 року та зареєстрованого 17.05.2019 року, вважаю, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на те, що визнання заповіту нікчемним повністю відновлює права позивача.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.П. Сушко