Провадження№ 2/644/4768/25
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

22 грудня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Паляничко Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання Костильова О.В.,

одноособово, розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, б. 12, нежитлове приміщення 1008, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (надалі за текстом ТОВ «ФК Дебт Коллекшн»/позивач), в особі представника Пархомчука Сергія Валерійовича, який діє на підставі довіреності № б/н від 11.07.2025, через систему «Електронний суд» звернулось до Салтівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № /173880 від 27.11.2019 у сумі 5 497 грн 50 коп.

В обґрунтування позову ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» зазначено, що 27.11.2019 ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № /173880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному вигляді, у сумі 3 000,00 грн строком на 20 днів.

31.05.2021 між «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» за плату йому належні права до боржників вказаних в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором № /173880 від 27.11.2019.

03.06.2021 між ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» та позивачем укладено договір факторингу № 1-03/06/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» відступило право вимоги за кредитним договором № /173880 від 27.11.2019 «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за вищевказаним договором у сумі 5 397 грн 50 коп. Також позивач просить покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 5 497 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 50 коп.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 01.09.2025 справа № 643/14633/25 визначена на розгляд судді Олійнику О.О. Салтівського районного суду м. Харкова (а.с. 62).

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 03.09.2025 справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Харкова (а.с. 65).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 24.9.2025 справа № 643/14633/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 72).

Провадження у справі відкрито за ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 06.10.2025, розгляд справи призначено на 31.10.2025 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу ОСОБА_1 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим ст.178 ЦПК України (а.с. 74-75).

29 жовтня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» Пархомчука Сергія Валерійовича, який діє на підставі довіреності від 11.07.2025, надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн, заразом просить суд, розгляд заяви про розподіл судових витрат здійснити без виклику сторін (а.с. 79-86).

В обгрунтування заяви зазначено, що під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у сумі 12 922 грн 40 коп., які складаються з витрат на судовий збір ( 2422 грн 40 коп) та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи № 643/14633/25 в суді першої інстанції становить 10500 грн 00 коп, що підтверджується актом про отримання правової допомоги від 20.10.2025 та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 20.10.2025.

31.10.2025 на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи та долучення до матеріалів справи копії квитанції до платіжної інструкції від 29.10.2025 про сплату заборгованості за кредитним договором № /173880 від 27.11.2019 у сумі 5 497 грн 50 коп (а.с. 87-92).

07 листопада 2025 року на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшли пояснення-заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, згідно яких він просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000,00 грн, а також просить суд про закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 97-99, 100-102).

В обгрунтування своїх заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу зазначив, що справу не можна вважати складною, оскільки вона стосувалася стандартного стягнення заборгованості за кредитним договором, позовна заява є типовою, не містить складних правових питань, не потребувала збору додаткових доказів чи проведення експертиз. У зв`язку з добровільною сплатою боргу до розгляду справи по суті, обсяг наданих позивачеві послуг був мінімальним. Заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн є необґрунтованою, завищеною, а також майже вдвічі перевищує суму основного боргу, що суперечить критеріям розумності та справедливості, при цьому позивач не довів співмірності заявлених витрат із складністю справи, не надав детального розрахунку часу, витраченого адвокатом та конкретного переліку наданих правничих послуг.

Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, сторони до суду не подавали.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, шляхом направлення судових повісток через систему «Електронний суд» до особистого кабінету представника ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с. 78, 94-95, 104-105), що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Заразом представник позивача у позовній вимозі та у заяві про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат та витрати на професійну правову допомогу просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, шляхом направлення судових повісток через систему «Електронний суд» до особистого кабінету ОСОБА_1 , про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с. 66, 96, 106).

Положеннями ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи, тощо.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши заяву представника ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» про стягнення витрат на правничу допомогу. Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань, або самими сторонами врегульовані спірні питання (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17).

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як установлено судом, відповідачем надано до суду квитанцію до платіжної інструкції від 29.10.2025 про сплату заборгованості за кредитом /173880 у сумі 5 497,54 грн, з якої вбачається, що спірні відносини за цим позовом врегульовано, та відсутній предмет спору між сторонами.

Отже, клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з платіжною інструкцією № 9275 від 18.08.2025 позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2 422, 40 грн (а.с. 1).

Частиною 1 ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позивач до початку розгляду справи по суті сплатив заборгованість за кредитним договором № /173880 у сумі 5 497,50 грн, що свідчить про його визнання позову, отже, сплачений позивачем при зверненні в суд судовий збір у сумі 2 422,40 грн підлягає поверненню ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» з державного бюджету у розмірі 50 відсотків від судового збору на виконання положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Згідно з п.1 Розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 за №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182, цей Порядок розроблено на виконання, в тому числі, ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Абзацом 1 пункту 5 Розділу І вказаного Порядку встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Абзацом 6 пункту 5 Розділу І вказаного Порядку встановлено, що у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства, Казначейства (у разі сплати судового збору в іноземній валюті) подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Відповідно до абз. 1 п.3 Розділу І вказаного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Щодо витрат на правничу допомогу

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у 3 ст. 137 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 320/3271/19.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд зазначає, що з аналізу статті 137 ЦПК України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Також, суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі «East/West Allianse Limited» суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру

Вивчивши надані до суду представником позивача докази, суд установив, що у цій справі представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» суму витрат на професійну правничу допомогу, що становить 10 500 (десять тисяч п`ятсот) грн 00 коп, на підтвердження зазначеного до суду надано договір № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 укладений між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком Сергієм Васильовичем (а.с. 29-32), акт про отримання правової допомоги від 20.10.2025 щодо визначення вартості послуг з надання правової допомоги, яка становить 10 500,00 грн, з яких:

зустріч та консультація щодо перспективи врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та ОСОБА_1 в рамках кредитного договору № /173880 від 27.11.2019 загальна сума 2 000,00 грн;

складення та подання до суду позовної заяви загальна сума 5 000,00 грн;

інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи - загальна сума 3 000,00 грн;

канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - загальна сума 500,00 грн (а.с. 83). Крім цього, до суду надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 9623 від 20.10.2025 на суму 10 500,00 грн з призначенням платежу: правнича допомога згідно Договору про надання правової допомоги від 11.07.2025, згідно рахунку 20.10.2025-34 (а.с. 84) та рахунок № 20.10.2025-34 від 20.10.2025 на суму 10 500,00 грн (а.с. 85).

Суд дійшов переконання, що зазначені вище документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката Пархомчука С.В. в суді першої інстанції та містять необхідні реквізити, підписи та печатки сторін.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Заразом, під час вирішенні питання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу слід враховувати, те, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У цій постанові (№922/1964/21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд бере до уваги заперечення відповідача проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, що мотивоване завищенням розміру гонорару, враховуючи складність справи, сплату заборгованості відповідачем до початку розгляду по суті, що свідчить про відсутність предмету спору тощо (а.с. 98-99, 101-102).

Заразом, суд ставиться критично до тверджень відповідача щодо відсутності детального розрахунку часу, витраченого адвокатом та конкретного переліку наданих правничих послуг, що нібито не наданий представником ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с. 153-98, 101), оскільки представником відповідача надано Акт про отримання правової допомоги від 20.10.2025, який направлено відповідачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 83, 86).

Крім цього, суд не бере до уваги, доводи відповідача щодо відсутності погодинного розподілу наданих послуг адвокатом, що унеможливлює провести математичні розрахунки витраченого адвокатом часу за кожну послугу, оскільки з аналізу положень ст. 137 ЦПК України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Подібної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 у справі №816/2096/17 та 23.01.2025 у справі №240/32993/23.

Отже, суд дійшов переконання, що допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної вартості або фіксованої вартості.

Аналізуючи матеріали цієї справи, суд дійшов переконання, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн є суттєво завищеною та такою, що не є співмірною, розумно обґрунтованою із складністю даної справи у співвідношенні до заявленої суми таких витрат.

Так, зазначена адвокатом послуга: «консультація щодо перспективи врегулювання кредитної заборгованості», на переконання суду є складовою процесу написання позовної заяви та не може вважатись окремою послугою правового характеру, а відтак окремому стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

З урахуванням того, що спір у цій справі не є складним як за обсягом доказів, так і за природою суджень суб`єкта владних повноважень, котрі були покладені в основу оскаржуваного рішення; причина виникнення спору, предмет спору, обсяг предмету доказування об`єктивно не вимагали вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів суб`єкта владних повноважень, спірні правовідносини не потребували складних правових досліджень, є стала судова практика у зазначеній категорії справ, вивчення обсягу фактичних даних, складність складених процесуальних документів не є значними, тому суд дійшов висновку, виходячи з принципу пропорційності, та вважає, що сума, яка заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.

Зазначена справа належить до справ незначної складності, а тому написання позовної заяви, яка складається з двох аркушів паперу та здебільшого містить цитовані норми законодавчих актів, зокрема й посилання на норми ЦПК, не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката.

Суд установив, що між позивачем та адвокатом укладено договір № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025, згідно умов якого, цей договір передбачає системне надання послуг у необмеженій кількості справ (а.с. 29-32).

Суд бере до уваги, що сума заявленого позову становить 5 497 грн 50 коп., а розмір витрат 10 500 грн 00 коп, що пропорційно становить майже більше половини ціни позову. Тобто сума витрат є непропорційною та занадто завищеною. Зі змісту позовної заяви й доданих доказів вбачається, що спір з відповідачем виник у зв`язку з наданням кредиту. Неповернення кредиту є певною мірою ризиком для кредитора. Укладаючи договір кредитор може передбачать невиконання зобов`язання боржником. Подача позову до відповідача за невиконання умов договору не можна вважати якоюсь несподіваною чи виключною ситуацією яка потребує зусиль для захисту порушеного права, якщо порівнювати з захистом прав у деліктних правовідносинах тощо.

Суд звертає увагу, що з копії згрупованих відправлень вбачається, що позивач відправив у один день копії двадцяти п`яти позовних заяв у різних справах. З наведеного слід зробити висновок, що підготовка до цієї справи не потребує значних зусиль, як то по ресурсах так і по збору доказів. Така діяльність є системною та дозволяє використовувати вже сформовану позовну заяву у якій слід тільки змінити відомості по кожному відповідачу.

Зі матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін про судове засідання, однак до початку судового розгляду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи квитанції до платіжної інструкції, щодо сплати заборгованості по кредитному договору № /173880, який є предметом спору, заразом надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Суд бере до уваги, що сторони не приймали участь у судовому засіданні, справа не викликала складності. Після відкриття провадження позивачем не надавалося додаткових доказів та не заявлялося жодних клопотань, окрім стягнення витрат на правничу допомогу, тобто вбачається, що послуга адвоката фактично надана при підготовці позовної заяви та подачі її суду, що свідчить про недоведеність та необгрунтованість пункту з акті про отримання правової допомоги такого як «інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи».

Заразом, судом враховано, що відповідачем до початку розгляду справи по суті сплачено суму заборгованості, заявлену позивачем при зверненні до суду з зазначеним позовом, а саме 5 497,50 грн, що підтверджується квитанцією, долученою Ткаченком М.Г. до матеріалів справи (а.с. 88), що свідчить про відсутність предмета спору по суті.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, необхідним адвокату на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що доведеним та співмірним розміром витрат на правничу допомогу у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується належними доказами, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Ураховуючи наведене та на підставі ст. 142 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 грн 00 коп.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Отже, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, 133, 134, 137, 141, 142 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі № 643/14633/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, б. 12, нежитлове приміщення 1008, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), про стягнення заборгованості за кредитним договором № /173880 від 27.11.2019 у сумі 5 497 грн 50 коп, закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (юридична адреса: 61166, Україна, Харківська обл., місто Харків, вул. Єніна Євгенія, буд., 18, ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, б. 12, нежитлове приміщення 1008, ) сплачений судовий збір за платіжною інструкцією № 9275 від 18.08.2025 у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 , Салтівський районний суд м. Харкова.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя Д.Г. Паляничко