КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 761/5012/25 Головуючий у суді першої інстанції -Кондратенко О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Укрпошта» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 грудня 2024 рокуОСОБА_1. звернувся до АТ «Укрпошта» із заявою, в якій просив АТ «Укрпошта» призупинити доставлення поштової кореспонденції на його ім?я за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що з 13 грудня 2024 року він проходить військову службу, що унеможливлює отримання ним поштової кореспонденції.

Заявник зазначав, що після проходження військової служби він додатково повідомить АТ «Укрпошта» про відновлення подальшого користування послугами АТ «Укрпошта». У зв?язку з чим, просив АТ «Укрпошта» припинити подальше доставлення кореспонденції та повертати її відправнику з відміткою - отримувач не користувач послуг АТ «Укрпошта».

Листом від 23 січня 2025 року АТ «Укрпошта» повідомило його про неможливість задоволення заяви.

Вказані дії АТ «Укрпошта» на думку позивача є незаконними, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, вважає, що діями АТ «Укрпошта» йому спричинені моральні страждання, спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Посилаючись на викладене просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови від призупинення доставлення кореспонденції ОСОБА_1 ;

- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом зобов?язання відповідача призупинити доставлення кореспонденції громадянину ОСОБА_1 ;

- зобов?язати відповідача інформувати відправників кореспонденції про неможливість доставлення кореспонденції на його ( ОСОБА_1 ) ім?я із зазначенням причини, що останній не є користувачем АТ «Укрпошта»;

- зобов?язати АТ «Укрпошта» вжити всі заходи з питання призупинення користування ОСОБА_1 послугами АТ «Укрпошта».

- стягнути з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 8000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не дослідив усі наявні у справі документи, що підтверджують вимоги позивача. Стверджує, що висновки суду не ґрунтуються на нормах закону, а рішення містить численні помилки, зокрема, щодо дати звернення позивача до суду із позовом та розміру заявленої до стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що суд не надав належну оцінку тому факту, що договір між ОСОБА_1 і АТ «Укрпошта» відсутній.

Посилається на те, що суд безпідставно не дослідив надані позивачем докази та обґрунтування щодо вимоги про стягнення на його користь із відповідача моральної шкоди у вигляді грошових коштів.

Вказує також, що станом на дату надання позовної заяви надані позивачем докази і обґрунтування звільнення його від сплати судового збору за надання позовної заяви були актуальні та відповідали вимогам чинного законодавства України, тому суд дійшов суперечливого та безпідставного висновку про стягнення з позивача судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу представниквідповідачаАТ «Укрпошта» Нікітенко Д.Ю. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе, розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Статуту АТ «Укрпошта» (надалі по тексту - Статут), затвердженого Наказом №56 Міністерства інфраструктури України від 16 лютого 2017 року, товариство є публічним акціонерним товариством, 100 відсотків акцій якого належать державі.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. Статуту, метою діяльності Товариства є одержання прибутку від здійснення господарської діяльності. Товариство здійснює надання послуг поштового зв`язку, зокрема універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України, з метою повного задоволення потреб користувачів у послугах поштового зв`язку та забезпечення ефективного розвитку єдиної національної мережі поштового зв`язку України.

Предметом діяльності Товариства, крім того є: забезпечення надання універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; інші послуги поштового зв`язку, зокрема пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень.

АТ «Укрпошта» здійснює свою діяльність згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (надалі по тексту - Правила).

Правила надання послуг поштового зв`язку визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

Відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, Законом України «Про поштовий зв'язок», Всесвітньою поштовою конвенцією, Статутом Всесвітнього поштового союзу, Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року, та внутрішніми нормативними актами, складеними та прийнятими відповідно до чинного законодавства.

Закон України «Про поштовий зв`язок», визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їхніх послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про поштовий зв'язок», послуги поштового зв?язку - діяльність оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, у тому числі шляхом надання кур`єрських послуг, визначених цим Законом, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, спрямована на задоволення потреб користувачів.

Користувач послуг поштового зв`язку (користувач) - фізична або юридична особа, яка користується послугами поштового зв`язку як відправник або одержувач.

Оператор поштового зв`язку - суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність на території України та у встановленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.

Згідно зі ст.15 ЗУ «Про поштовий зв?язок», оператори поштового зв`язку надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства та можуть провадити іншу господарську діяльність у встановленому законом порядку.

Оператор поштового зв`язку для надання послуг поштового зв`язку може залучати мережу філій та/або відділень поштового зв`язку іншого оператора поштового зв`язку на договірній основі. Оператори поштового зв`язку повинні публічно повідомити умови доступу до власної мережі філій та/або відділень поштового зв`язку, дотримуючись принципів прозорості, об`єктивності та недискримінаційності.

Встановлено, що 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрпошта» з листом. У своєму листі ОСОБА_1 зазначив, що з 13 грудня 2024 року він проходить військову службу, що унеможливлює отримання ним поштової кореспонденції. У зв`язку з чим, просив АТ «Укрпошта» призупинити доставлення поштової кореспонденції на його ім`я за адресою: АДРЕСА_1 . Після проходження військової служби він додатково повідомить АТ «Укрпошта» про відновлення подальшого користування послугами АТ «Укрпошта». У зв`язку з чим, просив АТ «Укрпошта» припинити подальше доставлення кореспонденції та повертати її відправнику з відміткою - отримувач не користувач послуг АТ «Укрпошта».

АТ «Укрпошта» листом від 23 січня 2025 року за № 1853-О-026-В повідомило ОСОБА_1 про неможливість задоволення клопотання, посилаючись на Правила.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про поштовий зв`язок», основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, зокрема, є забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості.

Відповідно до п.18 Правил, адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою.

Поштове відправлення належить відправнику до моменту вручення його адресату, якщо воно не вилучено відповідно до законодавства (п.23 Правил).

Поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку (п.32 Правил).

Згідно з пунктом72 Правил, адресат (одержувач) може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю на визначений строк, що оформляється в установленому законодавством порядку або шляхом надання разового доручення на отримання поштового відправлення в електронній формі, порядок якої встановлюється оператором поштового зв`язку.

Інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв`язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку.

У пункті 99 Правил зазначено, що у разі відмови адресата (одержувача) від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом поштове відправлення, поштовий переказ не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертається відправнику (крім випадків, коли відправником надано розпорядження «не повертати»). Таке відправлення вручається відправнику за умови оплати ним плати за пересилання відправлення.

Такі поштові відправлення, поштові перекази не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертаються за зворотною адресою.

У разі коли адресат (одержувач) відмовляється засвідчити своїм підписом або в інший спосіб, передбачений оператором поштового зв`язку, факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються у приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 101 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК»), після закінчення якого повертаються оператором поштового зв`язку за зворотною адресою.

У разі коли адресат (одержувач) відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання рекомендованого листа з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «Адресат відмовився» і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його відправнику.

Статтями 4, 12, 13 ЦПК України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що АТ «Укрпошта», відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні його заяви від 24 грудня 2024 року діяло в межах своєї повноважень та відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 і ЗУ «Про поштовий зв`язок».

Слід також зауважити, що позивач, як отримувач поштової кореспонденції, не позбавлений права відмовлятися від отримання конкретних відправлень, які надходять на його адресу, про що працівник об`єкта поштового зв`язку робить на такому відправленні відповідну позначку. Однак, призупинення доставлення всієї кореспонденції та проставлення на ній відміток про те, що адресат не є користувачем АТ «Укрпошта» не передбачено нормами чинного законодавства, яке регулює надання послуг поштового зв`язку та діяльність АТ «Укрпошта».

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статей 638, 651 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між АТ «Укрпошта» та ОСОБА_1 договору укладено не було, оскільки, законодавством України не передбачено укладення договору між фізичною особою як отримувачем кореспонденції та АТ «Укрпошта».

Вказана обставина не заперечується сторонами.

Отже, вимоги ОСОБА_1 в частині застосування наслідки недійсності нікчемного правочину не підлягають задоволенню як безпідставні.

Оскількипозовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є похідними вимогами від основних позовних вимог про визнання протиправними діями відповідача та зобов`язання вчинити дії, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щовони також не підлягають задоволенню.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо ненадання оцінки наданим позивачем доказам та обґрунтуванням щодо вимоги про стягнення на його користь із відповідача моральної шкоди у вигляді грошових коштів.

Так, відповідно до ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду не було встановлено ані порушення прав позивача відповідачем, ані будь-яких винних дій чи бездіяльності останнього, відсутні підстави вважати, що позивачеві було завдано моральної шкоди з боку відповідача.

Посилання апелянта на те, що рішення містить численні помилки, зокрема, щодо дати звернення позивача до суду із позовом та розміру заявленої до стягнення моральної шкоди на колегія суддів також відхиляє.

Так, дійсно, у мотивувальній частині рішення суду вказано, що позовну заяву було подано у березні 2025 року (а не у лютому, відповідно до дати формування документа у системі «Електронний суд»), та вказано, що позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 800 грн (8000 грн, відповідно до прохальної частини позовної заяви).

Однак, такі неточності не є значними, можуть бути усунуті шляхом виправлення описок та жодним чином не вплинули на правильність висновків суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача щодо рішення суду по суті заявлених позовних вимог в цілому повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення із ОСОБА_1 судового збору.

Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався, зокрема, на норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі статтею 1-1 цього Закону , цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (сфера дії Закону).

Спеціальним законом, яким визначено особливості правовідносин у сфері надання послуг поштового зв`язку є Закон України «Про поштовий зв`язок». Цей Закон визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їхніх послуг.

За визначеннями основних термінів, наведених у статті 1 вказаного Закону, передбачено, зокрема:

послуги поштового зв`язку - діяльність оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, у тому числі шляхом надання кур`єрських послуг, визначених цим Законом, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, спрямована на задоволення потреб користувачів;

користувач послуг поштового зв`язку (користувач) - фізична або юридична особа, яка користується послугами поштового зв`язку як відправник або одержувач;;

адресат (одержувач) - юридична або фізична особа, якій адресується поштове відправлення, поштовий переказ;

Згідно зі статтею 23, користувачі мають рівні права щодо користування послугами поштового зв`язку на всій території України. Користувачі мають право на, зокрема,своєчасне і якісне одержання поштових відправлень на адресу місця проживання чи місця роботи до запитання, з використанням абонентських поштових скриньок, абонентських поштових шаф, абонементних скриньок, поштоматів.

Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку, що отримувач (адресат) поштової кореспонденції є користувачем поштових послуг та, відповідно, споживачем послуг поштового зв`язку.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивача судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення в частині стягнення судового збору слід скасувати, рішення в іншій частині підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід21 липня 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід21 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено18грудня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома