ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 700/332/13-ц
Провадження № 22-ц/821/2129/25
категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

скаржник (боржник): ОСОБА_1

орган, дії якого оскаржуються: Лисянський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

стягувач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2025 року(постановлену в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області під головуванням судді Кравченко Т.М.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), стягувач ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), стягувач ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги вказує, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 03.04.2013 року у справі №700/332/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки усіх видів заробітку.

Протягом останнього року, вказує скаржник, син ОСОБА_3 почав проживати з батьком ОСОБА_1 , однак із нього продовжують стягуватися аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина. Згідно довідки від 05.03.2025 року у скаржника наявна переплата за аліментами в сумі 54165 грн. 19 коп.

11.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до ДВС із заявою про припинення стягнення аліментів до погашення переплати або повернення переплаченої суми, проте відділ ДВС його заяву проігнорував та продовжує стягувати з ОСОБА_1 аліменти, переплату не повернув.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо несвоєчасного розгляду його заяви від 11 березня 2025 року у виконавчому провадженні №38245591 та зобов`язати посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути на рахунок ОСОБА_1 переплату аліментів у виконавчому провадженні № 38245591 в сумі 54165 грн. 19 коп.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2025 року в задоволенні скарги - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що оскільки рішення суду про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 набрало законної сили 15.04.2013 року та прийняте до виконання, а від стягувача не надходило заяв про повернення виконавчого документа, у державного виконавця не було підстав для зупинення виконавчого провадження та повернення коштів платнику аліментів.

Вважав, що дії державного виконавця в ході здійснення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а права скаржника не були порушені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановленою при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2025 року та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що ненадання органом ДВС відповіді на подану заяву 11 березня 2025 року є очевидною бездіяльністю останнього, а тому вимога про визнання бездіяльності протиправною є такою, що підлягає до задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.02.2010 року (а.с.74).

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 03.04.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі частини із всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.84).

Згідно з повідомленням Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.03.2025 року №2497 переплата по сплаті аліментів станом на 31.01.2025 року становить 54165,19 грн. (а.с.80-83).

11.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Лисянського ВДВС із заявою про призупинення стягнення аліментів до моменту погашення переплати (а.с. 73).

З довідки про склад сім`ї від 13.02.2025 року №280 та акту №11 від 18.02.2025 року обстеження умов проживання вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 (уповноважений власник), ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_6 (син) та ОСОБА_4 (син) (а.с.78).

11.04.2025 року та 07.05.2025 року державний виконавець Лисянського ВДВС Кабин М.І. в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 звертався до ТзОВ «Жашківська кінно-спортивна школа» з вимогою про надання довідки про доходи від надання земельної ділянки в оренду (а.с. 104-107).

Після отримання довідки про доходи ОСОБА_1 від здачі в оренду паю ТОВ ТзОВ «Жашківська кінно-спортивна школа» за період 2019-2024 роки державний виконавець здійснив повторний розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 01.06.2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Переплата становить 3575,85 грн., про що повідомив боржника ОСОБА_1 (а.с. 108-112).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обгрунтованих підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо несвоєчасного розгляду його заяви від 11 березня 2025 року у виконавчому провадженні №38245591 та зобов`язання посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути на рахунок ОСОБА_1 переплату аліментів у виконавчому провадженні № 38245591 в сумі 54165 грн. 19 коп.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першої статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах. (див. постанови Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 207/3019/17 (провадження № 61-4142св24), від 10 грудня 2024 року в справі № 755/7196/22 (провадження № 61-12242св23) та ін.).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що "завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим".

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, а права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, апеляційний суд не вбачає підстав зобов`язувати посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути на рахунок ОСОБА_1 переплату аліментів у виконавчому провадженні № 38245591 в сумі 54165 грн. 19 коп., оскільки рішення суду про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1 набрало законної сили 15.04.2013 року та прийняте до виконання, а від стягувача не надходило заяв про повернення виконавчого документа. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та ухвалення відповідного судового рішення.

Що стосується вимоги про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо несвоєчасного розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 березня 2025 року у виконавчому провадженні №38245591, колегія суддів, виходячи з принципу ефективного захисту порушеного права, зважає на те, що наслідком задоволення цієї вимоги слідує похідна вимога про зобов`язання органу ДВС розглянути заяву від 11 березня 2025 року.

Проте, скаржник з такою вимогою до суду не звертався, а відтак саме по собі визнання протиправною бездіяльності посадових осіб щодо несвоєчасного розгляду заяви не призведе до відновлення порушеного права скаржника.

За таких обставин, судом першої інстанції винесено законну та обґрунтовану ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, яка зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко