Справа № 203/2673/25
Провадження № 2/0203/1535/2025
12 листопада 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді - Іваницької І.В.,
за участю секретаря судового засідання - Кочевської В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
22.04.2025 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Данильченка Михайла Сергійовича, звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 45 271, 23 грн; також просила стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 968,96 грн, на проведення судової товарознавчої експертизи - в сумі 3 340,00 грн, на професійну правничу допомогу - в сумі 5 000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив наступне:
10.12.2024 в м. Дніпрі на вул. Січеславська Набережна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda CX-9», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mazda CX-9», д.н.з. НОМЕР_1 , завдано механічних пошкоджень та відповідно матеріальний збиток власнику автомобіля ( ОСОБА_4 ). Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2024 у справі №203/7477/24 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 11.02.2025 між ОСОБА_4 (власник транспортного засобу та кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Mazda CX-9», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин становить 202 771,23 грн, що складає вартість матеріального збитку. Відповідно до платіжної інструкції № 5339 від 27 січня 2025 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило позивачці страхове відшкодування без ПДВ в сумі 157 500,00 гривень. У зв`язку з тим, що сума виплаченого страхового відшкодування є недостатньою для відшкодування матеріальної шкоди, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою в сумі 45 271,23 грн, а також понесені судові витрати у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 цивільну справу № 203/2673/25, провадження № 2/0203/1535/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 23.04.2025.
Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача -фізичної особи ОСОБА_2 , ухвалою суду від 02.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.07.2025.
У судове засіданні 17.07.2025 сторони не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 20.08.2025.
20.08.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні та перенесено на 15.09.2025.
У судові засідання призначені на 15.09.2025, 14.10.2025 та 12.11.2025 сторони не з`явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України розгляд справи проведено в заочному порядку.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року у справі № 203/7477/24, яка набрала законної сили 07 січня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.
Вказаною вище постановою встановлено, що водій ОСОБА_2 10 грудня 2024 року о 15 годині 20 хвилин в м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна поблизу електроопори № 74, керував авто «Mercedes Benz Sprinter », д.н.з. НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з Mazda CX-9», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями водія ОСОБА_2 було порушено п. 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
На момент ДТП цивільно - правова відповідальність транспортного засобу «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Mazda CX-9» д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 (а.с. 11, 12).
11.02.2025 між ОСОБА_4 (власник транспортного засобу та кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (а.с. 7).
Відповідно до висновку експерта № 5912/24 від 31 грудня 2024 року, складеного судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda CX-9» д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КТС, що підлягають заміні, становить 202 771,23 грн, що відповідає вартості матеріального збитку (а.с.16-23).
Згідно платіжної інструкції № 5339 від 27 січня 2025 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 157 500,00 грн на ремонт автомобіля «Mazda CX-9» д.н.з. НОМЕР_1 за договором №АТ-4681179 від 27.03.2024.
Посилаючи на повне виконання страховиком своїх зобов?язань з виплати страхового відшкодування та на положення ст. 1194 ЦК України, позивач, як новий кредитор у зобов?язанні, просить стягнути з відповідача різниці між сумою матеріального збитку, що визначена експертом (202 771, 23 грн), та сплаченою страховою компанією (157 500,00 грн), що складає 45 271,23 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Положеннями ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана , зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1,ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика (постанова ВС від 15.10.2020, справа №755/7666/19).
Таким чином, з урахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 157 500,00 грн та розміру матеріального збитку (202 771,23 грн), який підтверджується належним доказом у справі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню матеріальні збитки в сумі 45 271, 23 грн, що становлять різницю між ними.
З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн, витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 3 340, 00грн.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 2/Ф/24 про надання правової допомоги від 24.10.2024, укладений між ФОП ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Данильченко М.С.; додаток №1 до цього договору, в якому визначено вид робіт та їх вартість; рахунок від 14.04.2025 на суму 5 000, 00 грн за претензійно правову роботу відносно відповідача ОСОБА_2 згідно договору № 2/Ф/24 про надання правової допомоги від 24.10.2024.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, ураховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським об`єднанням роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн є завищеними.
Зокрема, суд звертає увагу на те, що справа є незначної складності, отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, участі у судовому засіданні представник позивача не приймав, одразу заявивши у прохальній частині позовної заяви клопотання про розгляд справи без участі представника.
Ураховуючи характер виконаної роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до 3 000, 00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 274, 280-283 ЦПК України, суд
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальний збиток в сумі 45 271,23 (сорок п`ять тисяч двісті сімдесят одну грн 23 коп.), судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп.), витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 3 340,00 (три тисячі триста сорок грн), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн (три тисячі грн).
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.В. Іваницька