Справа № 203/6983/25
Провадження № 2/0203/2844/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
19 грудня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Колесніченко О.В.,
за участю секретаря Сердягіної О.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
30 вересня 2025 року позивач через свого представника адвоката Книгницьку Лілію Анатоліївну, за зміненою у відповідності до рішенням Вищої ради правосуддя від 29 серпня 2024 року територіальної підсудності судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з 02 вересня 2024 року, в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України подав цю заяву, пред`являючи позов до Державного підприємства «Селидіввугілля» на предмет захисту свого права на оплату праці, стягнення з останнього заборгованості із виплати заробітної плати в загальному розмірі 136 302,02 грн., в обґрунтування якого посилається на те, що позивач з 19 січня 2009 року перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» та 14 серпня 2024 року був звільнений за власним бажанням згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком, що давало йому право на виплату одноразової допомоги за стаж роботи в галузі в розмірі трьохмісячного середнього заробітку згідно п.12.15 Галузевої угоди і який був нарахований, проте не виплачений, як і не проведений остаточний розрахунок по заробітній платі, оскільки не виплачена компенсація за невикористані 97 дні відпустки, що загалом склало 136 302,02 грн, з яких компенсація за невикористану відпустку - 66 820, 67 грн. та одноразова допомога при звільненні у зв`язку з правом на пенсію за віком - 69 481, 35 грн., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.
З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів.
Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.
У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки представник відповідача не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням відсутності заперечень з боку представника позивача, яка в поданій 21 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» заяві клопотала про розгляд справи за її відсутності, що з`ясуванню обставин не перешкоджає.
Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог, з урахуванням уточнень, за наявними в ній матеріалами із повним задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював з 19 січня 2009 року в ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» та 14 серпня 2024 року звільнений за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком з виплатою одноразової допомоги за стаж роботи в галузі в розмірі трьохмісячного середнього заробітку, про що наявний запис №29 у трудовій книжці. (а.с. 23 зворот -24)
При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, не надано наказу №579-К від 14 серпня 2024 року про звільнення, що підтверджується відповіддю ДП «Селидіввугілля» від 18 червня 2025 року за вих. № 66 про те, що через окупацію військами рф населених пунктів, де здійснювало свою господарську діяльність підприємство, більша частина працівників звільнилася за власним бажанням ще у 2024 року, в тому числі працівники кадрової і бухгалтерської служби, через що підприємство не має можливості надіслати запитувані документи та провести розрахунок (а.с.28).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21 липня 2025 року вбачається, що остання виплата заробітної плати в сумі 6 759, 76 грн. відбулася в вересні 2024 року. (а.с.21).
Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Крім того, відповідно до п.12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін. (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі для чоловіків понад 10 років одного середньомісячного заробітку; понад 15 років двох середньомісячних заробітків; понад 20 років трьох середньомісячних заробітків.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективні договори» положення Генеральної, Галузевої (міжгалузевої), Територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.
За правовим висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 4, 12, 13, 78-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.
Відповідач вправі подати до Центрального районного суду міста Дніпра письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення підписане 19 грудня 2025 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
Суддя О.В. Колесніченко