Справа № 159/5918/25
Провадження № 2/159/1937/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання - Клевецької О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - не з`явився,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач) в якому просить стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі частини всього доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, до 30.06.2027 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 03.03.2023 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 11.09.2013. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідача стягувались аліменти на утримання сина, однак після досягнення ОСОБА_4 повноліття стягнення аліментів припинилось. На даний час ОСОБА_4 є студентом 3 курсу денної форми навчання ВСП «Ковельський промислово економічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету». Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. ОСОБА_4 здійснює витрати на громадський транспорт, харчування, також існують витрати на придбання книжок, канцтоварів, одягу, та усього того, що є необхідним для забезпечення звичайного процесу навчання дитини, тощо. Витрати на навчання сина несе позивач. Вказує, що син не має можливості працевлаштуватись, так як навчається на денній формі навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Свої вимоги позивач мотивує положеннями статей 141, 185, 199, 200 Сімейного кодексу України (далі СК України) щодо можливості стягнення аліментів.

Відповідач у відзиві на позов вимоги позивача визнав частково. Зазначає, що є військовослужбовцем ЗСУ, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . У відзиві на позов відповідач вказує, що не має можливість сплачувати аліменти на навчання сина у зазначеному позивачем розмірі, оскільки значні кошти ним були витрачені на лікування з 29.06.20,24 по 10.07.2024, що підтверджується довідкою, виданою Ковельським МТМО № 484 від 19.09.2025, випискою з медичної картки № 9102 від 29.06.2024. Відповідач зазначає, що на даний час, син проживає в Німеччині та з його слів оформив фінансову допомогу від Німецького уряду для українських біженців, розмір якої складає 563 євро на місяць. Просить врахувати зазначені обставини та позов задовольнити частково. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на навчання сина в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що пояснення відповідача щодо зменшення розміру аліментів, які будуть з нього стягуватись на навчання сина, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він проходив лікування за власні кошти, оскільки відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, а тому медичний огляд, медичне обстеження та лікування йому надається безкоштовно. Зазначила, що син дійсно перебував в Німеччині, однак соціальної допомоги там не отримує, що підтверджується засвідченим перекладом з центру зайнятості. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. У запереченні відповідач зазначає, що син ОСОБА_5 з 15.02.2025 перебуває в Німеччині, а відтак не може навчатись у коледжі в м. Ковель. Вважає, що за вказаних обставин на нього не може бути покладений обов`язок сплачувати аліменти, у зазначеному позивачем розмірі на навчання сина, який не навчається та на території України не проживає.

28 серпня 2025 року суд ухвалою відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання у справі призначено на 02.10.2025.

02.10.2025 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 30.10.2025.

В судовому засіданні, яке відбулось 30.10.2025 задоволено клопотання представника відповідача, долучено письмові докази у справі. В судовому засіданні оголошено перерву на 14.11.2025.

14.11.2025 долучено до матеріалів справи заперечення відповідача на відповідь на відзив, судове засідання відкладено на 11.12.2025.

У судове засідання 11.12.2025 прибула позивач, яка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, також прибув представник позивача, який визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 1/10 частини від доходу відповідача.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні суд перейшов до стадії прийняття судового рішення у справі та повідомив присутніх, що повний текст судового рішення буде проголошений у судовому засіданні 22.12.2025.

Вивчивши матеріали справи, обґрунтування та пояснення сторін, суд зазначає таке.

15.03.2007 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.03.2007.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.09.2013, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 05 березня 2003 року.

Копією довідки № 454 від 17.07.2025 підтверджується та обставина, що ОСОБА_4 навчається на третьому курсі денного відділення ВСП «Ковельський промислово-економічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету». Навчання в коледжі з 01.09.2023 по 30.06.2027. Форма навчання державна.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/001532456 від 03.02.2025.

Відповідач ОСОБА_3 є військовослужбовцем, займає посаду командира відділення телекомунікаційного зв`язку вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

З 01.05.2023 по 10.03.2025 сержант ОСОБА_3 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується довідкою № 1478 від 03.04.2025 військової частини НОМЕР_3 .

Довідкою № 1196 від 14.07.2024 доводиться та обставина, що сержант ОСОБА_3 з 01.05.2023 по 13.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №9102 та довідки №484 від 19.09.2024 виданої Ковельським МТМО, довідки військово-лікарської комісії від 19.06.2024 відповідач хворіє на ряд захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби. Крім того довідкою Ковельського МТМО від 02.10.2025 підтвердужється, що відповідач знаходився на лікуванні з 30.09.2025 по 02.10.2025 з діагнозом - фурункул.

ОСОБА_6 фактично проживає в Республіці Німеччина, зазначена обставина не оспорюється сторонами, а тому суд вважає її встановленою.

З листа від Центру зайнятості Республіки Німеччина від 30.09.2027 видно, що ОСОБА_7 повністю була припинена виплата державної допомоги до надання необхідних документів з 10.07.2025.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61- 12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, обов`язок із забезпечення належного рівня життя дітей покладений в рівній мірі як на батька так і на матір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 досягнув повноліття та студентом денного відділення ВСП «Ковельський промислово-економічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету», державної форми навчання.

Зазначене дає підстави для правомірних очікувань на його утримання батьками в період навчання у формі аліментів, що передбачено ст.ст. 199, 200 СК України, оскільки він потребує матеріальної допомоги на навчання, харчування, інші побутові потреби і не може самостійно себе забезпечити, у зв`язку з навчанням.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не може надавати допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання до досягнення ним 23 років.

Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Під час визначення розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статті 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановлюючи мінімальний розмір аліментів держава визначає лише орієнтир щодо гарантованих мінімальних меж.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отже, для забезпечення належного рівня життя ОСОБА_4 як матір так і батько зобов`язані вживати заходів по його утриманню до завершення ним навчання.

Так, на виконання положень ч. 1 ст. 182 СК України, позивач не надав суду доказів того, що у відповідача наявні на праві власності, володіння та/або користування майно та майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративні права. У справі відсутні докази того, що відповідач здійснив витрати, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, чи інші витрати, що перевищують його заробіток (доходи).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того суд бере до уваги наявні у відповідача захворювання, які хоч і не свідчить про його непрацездатність, проте їх наявність передбачає несення додаткових витрат на лікування.

Також суд, звертає увагу, що відповідно до наданих позивачем доказів, повнолітній ОСОБА_4 навчається на денному відділенні на державній формі.

Згідно з ч. 2 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою здобуття освіти за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання академічних та соціальних стипендій у встановленому законодавством порядку.

Розмір мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії для студентів закладів фахової передвищої освіти, які здобувають освітньо-кваліфікаційний рівень молодший спеціаліст, освітньо-професійний ступінь фаховий молодший бакалавр, освітній ступінь бакалавр, крім тих, що навчаються за спеціальностями (спеціалізаціями), для яких встановлюються академічні стипендії у підвищеному розмірі, визначається Постановою КМУ від 28 грудня 2016 р. № 1047, та складає - 1510 гривень на місяць.

А тому, суд також враховує, що ОСОБА_4 , за умови успішного навчання, самостійно може щомісячно отримувати дохід у розмірі стипендії.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 отримує допомогу від уряду Федеративної Республіки Німеччина.

У матеріалах справи також відсутня інформація про доходи відповідача, учасники справи не заявляли клопотання про витребування судом такої інформації, водночас відповідач стверджує, що є діючим військовослужбовцем, а отже отримує грошове забезпечення для військовослужбовців.

На підставі наведеного, враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати свою дитину, стягнення аліментів на ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини доходу відповідача буде справедливим та достатнім і не становитиме надмірний тягар для платника аліментів.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав повнолітнього сина ОСОБА_4 на отримання аліментів у зв`язку з навчанням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання - ОСОБА_4 , в розмірі 1/8 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку.

Суд роз`яснює, що сторони не позбавлені можливості, у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 26.08.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Також відповідач 05.12.2025 подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у цій справі, та просив покласти їх на позивача.

На підтвердження понесених ним витрат надав договір про надання правничої допомоги від 19.09.2025 укладений з адвокатом Півнем Г.В., відповідно до якого останній зобов`язався надати правничу допомогу у справі №159Ї5918/25, розрахунок наданої правничої допомоги від 05.12.2025, акт надання правничої допомоги від 05.12.2025 відповідно до якого вартість наданої правничої допомоги склала 8000,00 грн, копію квитанції №107 від 19.09.2025 про сплату 8000,00 грн ОСОБА_2 за договором про надання правничої допомоги від 19.09.2025.

У судовому засіданні позивач вважала розмір сплаченої суми за правничу допомогу завищеним, таким що не відповідає складності справи та обсягу виконаної роботи адвокатом, вважала, що розмір правничої допомоги яку поніс відповідач не може перевищувати 500,0 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

Суд зазначає, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи предмет позову, складність справи, яка не є складною, не потребує вивчення додаткових нормативно правових документів, окрім декількох статей СК України, те, що судова практика у цій категорії справ є усталеною, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу до 3000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив позов задовольнити частково, в розмірі 1/8 частки від доходу відповідача, що становить 50% від позовних вимог (1/4 частки від доходу), а відповідач визнав позов в розмірі 1/10 частки від його доходу, що становить 40% від позовних вимог (1/4 частки від доходу), то різниця між розміром ,який задовольнив суд та розміром, який визнав відповідач, становить 10% (50% - 40%). Отже з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу, що підлягають до розподілу, за мінусом вказаних вище 10% різниці, що становить 2700,00 грн (3000,00 грн 10%).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на навчання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, починаючи з 26 серпня 2025 року і до 30 червня 2027 року, за умови навчання, але не більше ніж до досягнення ним віку 23 років.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 );

Відповідач ОСОБА_3 (прожмиває за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складене 22.12.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ