Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/986/23
Провадження № 2/391/17/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Козюменської В.В.,

при секретарі - Рогожкіній І.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Кондрашової І.Ю.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Компаніївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік Оксана Вікторівна, Компаніївська селищна рада Кіровоградської області про визнання недійсним та нікчемним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік Оксана Вікторівна, Компаніївська селищна рада Кіровоградської області про визнання недійсним та нікчемним заповіту.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що її батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 рік. За життя батько заповів їй заповітом від 11.10.2017 року - земельну ділянку площею 8,5677 га., належну йому на підставі Державного акту на право власності на землю ЯК № 417944, розташовану на території Гарманівської с/ради Кіровоградської області.

Після смерті батька ОСОБА_3 у визначений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька на належне йому майно за заповітом. Однак отримала усну відмову в зв`язку з тим, що є заповіт після померлого її батька на належне йому майно на іншу фізичну особу - ОСОБА_2 , згідно якого її батько заповів усе своє майно відповідачу.

Позивач має сумніви у законності складення батьком заповіту на користь ОСОБА_2 , оскільки вважає, що у момент вчинення заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України), при цьому не мав волі заповідача на заповіт (ст. 1257 ЦК України) через хворобу, погрози.

Заповіт ОСОБА_3 підписано ОСОБА_4 , яка є донькою відповідачки та підписаний ще двома свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є залежні від відповідача та її доньки, що є неприпустимим порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №20/5.

Позивач вважає, що відповідач не має жодного права на спадщину після смерті його батька на все майно спірну земельну ділянку, тому просить визнати заповіт недійсним та нікчемним.

Від відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Кондрашової І.Ю. надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання прохала відмовити у задоволенні позову, з позовними вимогами не погоджувалася. В обґрунтування заперечень зазначила, що ОСОБА_3 та вона одружилися в 1991 році, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Проживали разом з чоловіком в с.Семенівка, вели з ним спільне господарство. Її чоловік хворів, перебував на обліку в лікаря-дерматолога з діагнозом онкологічне захворювання шкіри спини, мав ішемічну хворобу серця із 2020 року, на стаціонарному лікуванні у період з 01.01.2016 року по 27.08.2023 року не перебував. Помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 рік вдома, основне захворювання, яке викликало безпосередньо причину смерті ішемічна хвороба серця, підтвердженням якому є довідка про причину смерті. Позивач надала карту виїзду швидкої медичної допомоги від 20.08.2023 року, з якої вбачається встановлення попереднього діагнозу гіпертонічний криз, ІХС. А/К ГХ 2 ХС, стан після ГПМК 2020 р., погіршення стану на протязі останніх трьох днів, скарги на загальну слабкість, задуху, відсутність апетиту, підвищення артеріального тиску до 180/120. Після надання медичної допомоги, виклик переданий сімейному лікарю. Одночасно карта не фіксує в ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень та травм.

На думку відповідачки вказані докази спростовують твердження позивача, про те, що її чоловік ОСОБА_3 зазнавав побиття, знущання, залякування та помер від знущань чи насилля з її боку. Також вказані твердження позивача про те, що відповідач є судимою спростовується витягом з інформаційно-аналітичної системи про відсутність у відповідача судимості. Позивач не надає докази застосування насильства до ОСОБА_3 на 22.07.2023 та вчинення ним одностороннього правочину під впливом насильства або у стані не усвідомлення значення своїх дій та (або) неможливості керувати ними. (Т.1 а.с.65-68).

Третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Компаніївською селищною радою Кропивницького району Кіровоградською області надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог (Т.1, а.с.43)..

Третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік О.В. надано до суду письмові пояснення, в яких вона пояснила, що 22.07.2023 року до неї звернувся ОСОБА_3 - житель с.Семенівка, Кропивницького району, Кіровоградської області про складення та посвідчення заповіту, оскільки він сам прибути в с-ще Компаніївка не міг за місцем знаходження нотаріальної контори, за станом здоров`я. По приїзду за вищевказаною адресою, в будинку знаходився ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 повідомив її про те, що хоче скласти та посвідчити заповіт, але через хворобу не може власноручно його підписати. Відповідно до ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» нею було встановлено цивільну правоздатність та дієздатність ОСОБА_3 , сумнівів у дієздатності та правоздатності у неї не виникло. Нею було роз`яснено зміст ст. 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст ст. 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

При складені та посвідчені заповіту були присутні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . ОСОБА_3 внаслідок хвороби не міг власноручно скласти заповіт, та на його прохання записаний нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

ОСОБА_3 внаслідок хвороби не міг підписати заповіт, а тому за його дорученням, у його та нотаріуса присутності, після того, як текст заповіту прочитаний свідками вголос, заповіт підписала ОСОБА_4 . Таким чином заповіт складений ОСОБА_3 11 жовтня 2017 року на користь ОСОБА_1 скасовано заповітом від 22 липня 2023 року, згідно якого спадкоємцем є ОСОБА_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають (Т.1, а.с.52-53).

В відповіді на відзив позивач просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги (Т,1 а.с.92).

Ухвалою суду від 18.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (Т. 1 а.с. 36).

Ухвалою суду від 16.04.2024 року продовжено строк підготовчого судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , а також свідка, заявленого представником відповідача - ОСОБА_4 ; витребувано медичну документацію ОСОБА_3 (Т.1, а.с.97)

Ухвалою суду від 10.09.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (Т.1, а.с.133).

Ухвалою суду від 18.02.2025 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипник О.В. завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 (Т.1, а.с.189,191)

Ухвалою суду від 29.09.2025 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипник О.В. завірену копію нотаріальної справи, заведеної при оформленні заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22.07.2023 р (Т.2 а.с.19).

Позивачкою подавалось до суду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, але в ході судового розгляду позивачка відмовилась заявляти вказане клопотання, просила його не розглядати.

Позивач ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що її батько мешкав разом з відповідачкою з 1988 р. Вона (позивачка) мешкала окремо зі своєю родиною, але з батьком постійно підтримувала стосунки. В неї та батька була земля, яку вона обробляла, та на спадкування якої батьком, після перенесеного інсульту, було складено заповіт на її користь.

Батько та відповідачка зловживали спиртними напоями, але батько працював, а відповідачка завжди жаліла батькові грошей. Батько отримував кошти за користування його землею, й вона (позивачка) йому казала, щоб на ці кошти він себе гідно утримував, оскільки всіма коштами розпоряджалась відповідачка.

Вважає, що відповідачка погано ставилася до батька. Так, були випадки, коли батько хворів, погано себе почував, температура 40 й за такого стану здоров`я відповідачка кинула його вдома без ліків. Саму відповідачку з температурою забрала її донька (відповідачки). Позивачка сама відвозила батька до лікарні, опікувалась ним, хоча гроші за ліки батько їй тоді повернув.

На фоні зловживання спиртним, відповідачка (десь в кінці 98 року) вдарила батька ножом, пораненого батька до неї в село привіз сусід, й вона відвозила батька до лікарні. Батько побув в лікарні декілька днів, потім пішов з лікарні через відсутність коштів. Тобто в відповідачці ніколи не було грошей на лікування батька, хоча вона отримувала і його пенсію, і його зарплату.

Був випадок (рік не пам`ятає), коли їй подзвонила відповідачка, яка повідомила, що батькові погано. Вона приїхала, з`ясувалось, що батько лежить вже три дні, що в нього стався інсульт. Вона знов відвезла його до лікарні. Всі епікризи щодо лікування в неї були, але сталася пожежа в будинку, й вони погоріли.

Заповіт на її користь батько оформив на неї після інсульту, оскільки саме вона тоді його опікувалась. Крім того, вона завжди казала батькові, щоб він використовував пенсію, кошти за землю на себе, оскільки він їх заробив.

Вона була в батька перед його смертю в травні з сестрою, але сестру батько не впізнав. В серпні місяці до нього приїжджали сестри, одну він впізнав, іншу - не впізнав. Приїжджаючи, вона бачила, що батько стає все слабкіше.

Помер батько внаслідок перенесеного інсульту. Також йому лікували нирки, діагностували простатит. Про заповіт на користь відповідачки вона дізналась після смерті батька, та розповіла їй, що запрошувала юриста (нотаріуса), що тепер земля в них на двох. А від людей вона дізналась, що за місяць до смерті батька відповідачка взяла плату за землю на три роки вперед.

За кілька тижнів до смерті батько почував себе погано. Коли вона приїжджала, він був радий її приїзду, сидів на ліжку, казав їй, що відчуває, що «напевно доживає». Вона також бачила, як сили його покидають. При цьому, скільки вона до нього не приїжджала, в нього не було ліків. Також з`ясувалось, що пенсійна картка батька була в її доньки ОСОБА_14 .

Вона вважає, що батько, коли було оформлено заповіт, вже не був адекватним, оскільки в травні, коли вона разом з сестрою відвідували його, сестру спочатку він не впізнав. Впізнав тільки коли та почала його питати про це. Її (позивачку) батько тоді впізнав, був радий, що вона приїхала. Також вважає, що на батька тиснули - в неї знаходяться документи батька на землю. Відповідачка декілька разів намагалась забрати ці документи, але вона казала батькові, що оскільки він отримує кошти за землю, то йому ці документи не потрібні. Тобто самостійно батько вже діяти не міг, не міг ходити, не міг розпоряджатись тим, що мав, а діяв під тиском, що йому скажуть - то головою кивне, то рукою махне, то очима клипнить.

Перед смертю батько ледь розмовляв, міг назвати по імені, сказати окремі слова. Але він не міг сказати, щоб привезли нотаріуса.

Зазначала, що свідка ОСОБА_15 вона в батька ніколи не бачила. Не розуміє, що може бути спільного між свідком на ОСОБА_16 , вона спілкувалась з ОСОБА_17 .

Не бачила ніколи свідка ОСОБА_18 в хаті батька.

Представник відповідача - адвокат Кондрашова І.Ю. заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. Також звертала увагу, на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її батько ОСОБА_3 в момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а також те, що спірний заповіт складено під впливом насильства. Також не встановлено нікчемність заповіту, не встановлено порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Посилаючись на практику Верховного суду, зазначала щодо неправильного обраного способу захисту. На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також звертала увагу, що стан здоров`я ОСОБА_3 був складний похилий вік, ряд хронічних захворювань, в тому числі про які повідомила позивач, але ці захворювання не були пов`язані з розладом психічного здоров`я. Він до останнього моменту усвідомлював все, що з ним відбувалось. Навіть з пояснень позивачки не вбачається порушень психічного здоров`я батька навпаки, його поведінка відповідає поведінці особи похилого віку.

Третя особа у справі, приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік О.В. в судовому засіданні пояснила, що підтримує свої письмові пояснення, надані суду. Також пам`ятає, що її було викликано за місцем проживання особи, куди вона приїхала. Нею було встановлено, що особа була дієздатною, ОСОБА_3 не міг тільки розписатися, розумів, що говорить. Оскільки він був хворим, лежачим, не міг сам підписати заповіт, тому заповіт було підписано іншою особою. Також заповіт було прочитано вголос свідком, про що зазначено в посвідчувальному написі. Заповіт це була воля ОСОБА_3 , він так хотів, вона неодноразово його питала, чи на все майно буде заповіт, на що він відповідав, що «так».

Хто їй зателефонував вже не пам`ятає, напевно, дружина. Спочатку вона приїхала до місця проживання, поспілкувалась з ОСОБА_3 , зазначила, що потрібні свідки, яких знайшла ОСОБА_19 . Вони домовились, що вона приїде через день. Коли приїхала з собою в неї вже був надрукований текст заповіту.

В ОСОБА_3 при спілкуванні вона з`ясовувала, яке він хоче майно заповісти та кому, й він пояснював, що дружині. Вона вважає, що ОСОБА_3 розумів її питання, на які надав відповіді. Тобто не можна сказати, що він вільно розмовляв, але на питання відповідав. В неї не було враження, що ОСОБА_3 діяв під примусом, той все стверджував нормально. Враження, що ОСОБА_3 змушують це робити, ображають не було також. Вважає, що це була воля ОСОБА_3 , й якщо б в неї були б якісь сумніви, вона заповіт не посвідчувала би.

Тобто вона виїжджала два рази. Перший подивитись, з`ясувати, чи може людина скласти заповіт, чи вона є дієздатною та може його підписати. Було з`ясовано, що заповіт ОСОБА_3 підписати не може, але може сказати, що йому важко читати, для цього вона роз`яснила, що повинні бути свідки, які повинні бути присутні при підписанні заповіту, та людина, яка підпише заповіт за ОСОБА_3 та прочитає.

Цих людей, які її викликали щодо оформлення заповіту, вона не знала. Знала тільки ОСОБА_12 , оскільки їй колись оформлювала якусь дію.

В її письмових поясненнях не зазначено, що виїжджала 2 рази до ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що батько позивачки та відповідачка були її сусідами, потім вона переїхала жити до доньки.

Між ОСОБА_20 час від часу відбувались скандали в стані алкогольного сп`яніння. Був випадок, коли відповідачка вночі розбудила її, щоб вона подзвонила позивачці, оскільки ОСОБА_16 стало погано.

Перед смертю, в квітні 2023 р. вона приходила до ОСОБА_20 , ОСОБА_16 був вже лежачим, не балакав, очі - мов скляні. Такий стан вона спочатку сприйняла як перебування в стані алкогольного сп`яніння, але ОСОБА_17 сказала, що той спиртного вже взагалі (як два місяці) не вживає, що він є лежачим хворим. Очі вона розгледіла, коли сиділа коло нього, чекала чай, який їй робила відповідачка. Вважає, що ОСОБА_16 її впізнав, але не балакав. Тобто на слова він реагував відкрив очі, але нічого не говорив. Більше вона до відповідачки не приходила, оскільки між ними стався скандал. З якого часу він перестав ходити не знає, оскільки рідко бувала в них. Раніше ОСОБА_16 ходив і говорив, але погано.

Відповідачка та ОСОБА_16 зловживали спиртним, потім з`ясовували відносини. Коли ОСОБА_16 став лежачим, то вже не пив.

Вона знає за випадок, який стався більш 10 років тому, коли відповідачка ударила ножом ОСОБА_16 під час вживання спиртного. Тоді ОСОБА_16 приходив поранений до неї, просив знайти машину, щоб відвезти його до лікарні. Тоді ОСОБА_16 побачив сусід, який надав йому допомогу. Відповідачка за це відбувала покарання десь рік позбавлення волі, потім знов повернулась до ОСОБА_16 .

В неї немає медичної освіти.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що родину ОСОБА_20 він знає, вони односельці. Про ОСОБА_16 він знає, що той останнім часом був лежачим хворим й вже не розмовляв, тільки лежить і дивиться вгору. Це йому стало відомо зі слів його дружини ОСОБА_17 , й зі слів інших родичів та сусідів. Коли це стало йому відомо, не пам`ятає. Вважає, що всі родичі ОСОБА_17 користувались грошима ОСОБА_16 . Тобто ОСОБА_17 грошима ОСОБА_16 допомагала тільки своїм дітям, а дітям ОСОБА_16 , в тому числі, позивачці, ні. Це він також знає зі слів людей.

Перед смертю ОСОБА_16 він не бачив.

Був випадок, що ОСОБА_17 попросила привезти її з батьком в село, де мешкала позивачка до неї до дому. Він привіз. Про що балакали не знає, але ОСОБА_17 дуже кричала на позивачку. Як він зрозумів за документи за землю. Більш детально не знає.

Також він якось привозив ОСОБА_16 в лікарню Компаніївки. Позивачка також возила батька до лікарні.

Вважає, що земля, яка залишилась після ОСОБА_16 повинна ділитись на всіх дітей, в тому числі й на позивачку, а ОСОБА_17 цю землю буде використовувати тільки на користь своїх дітей.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки. Перший заповіт на користь ОСОБА_13 було складено ОСОБА_22 в 2017 р., після інсульту. Й цей заповіт ОСОБА_22 йшов підписувати особисто. Вважає, що про цей заповіт відповідачці було відомо. Про існування другого заповіту він не знав. Й коли складався другий заповіт батько вже не вставав, не міг нічого підписувати, тому на його думку, на той час батько вже не міг усвідомлювати своїх дій. Про це свідчить й те, що за три місяці до смерті він не впізнав свою доньку, сестру. Останній раз він бачив ОСОБА_3 в травні. Він лежав, не розмовляв, руки холодні, очі запалі, але привітався. Тобто бачив його 5 хвилин, зайшов, привітався, запитав, як справи, на що він не відповів, просто дивився на нього.

Медичної освіти в нього не має, він зробив висновок, що ОСОБА_3 не усвідомлює значення своїх дій зі свого життєвого досвіду. Й це не є наслідком психічної хвороби, а наслідок інсульту.

До того, як з ОСОБА_20 не став жити син відповідачки, вони відвідували батька кожного тижня. Потім раз на місяць-два, оскільки в сина туберкульоз, а в них хвора донька, й через спілкування з сином відповідачки, вони боялися на здоров`я своєї доньки.

До хвороби ОСОБА_3 з дружиною зловживали спиртними напоями, часто билися. Відповідачка неодноразово привозила ОСОБА_3 в період з 2014-2025 р. до них побитого. Один раз вдарила його ножом через що вони возили батька до лікарні. Також возили його до лікарні у зв`язку з нирками.

Документи на землю ОСОБА_3 привіз на зберігання до них, й відповідачка неодноразово вимагала, щоб вони повернули ті документи. Згодом вона змусила його зробити дублікати, які він також привіз їм. На його думку, ОСОБА_3 побоювався, оскільки ходили чутки, що відповідачка хоче продати землю.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з родиною ОСОБА_20 вона мешкає на одній вулиці, є сусідами. Позивачка донька покійного ОСОБА_16 . ОСОБА_16 вона бачила раз на один-два тижні вона купляли медикаменти на прохання відповідачки.

Останнім часом батько позивачки хворів, не ходив. Тобто останнім роком ходив все гірше та гірше, при ходьбі йому була необхідна підтримка (палиця, або щоб хтось підтримував, супроводжував). Десь за три-чотири місяці до смерті вже був сидячим (перестав ходити).

Але сприймав він все адекватно. Не було такого, щоб він чогось не розумів. Коли вона приходила до них вони розмовляли. Так, в неї чоловік пропав на війні в 2022 р., вони часто розмовляли на цю тему взимку, навесні 2022-2023 р.

Останнім часом (перед смертю), коли вона приходила, він з нею вітався, питав як справи. Якщо до нього близько підійти, то він бачив. Якщо далеко знаходитись від нього, то недобачав, тоді перепитував в дружини, хто прийшов.

Як вона зрозуміла, в ОСОБА_16 був інфаркт, після якого перестав нормально пересуватись. Але розмовляв він нормально.

Вона була свідком, коли нотаріус посвідчувала заповіт. Бути свідком її запросила відповідачка. При складанні заповіту були присутні: нотаріус, ОСОБА_7 , відповідачка, її дочка ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , який сидів на ліжку. Він з нею привітався, й вважає, що в цей час він був адекватним.

ОСОБА_24 прочитала вголос заповіт, після чого запитала в ОСОБА_16 , чи все оголошене правильно, на що той відповів, що «так». Текст заповіту вона вже не пам`ятає, але на той момент він був їй зрозумілим. Вона поставила підпис на заповіті та пішла до дому.

Як вона зрозуміла, що метою цієї дії було оформлення спадщини.

Вважає, що ОСОБА_16 був в адекватному стані, розумів, що відбувається сумнівів щодо цього в неї не було. Не вважає, що заповіт було складено під тиском або обманним шляхом. Коли ОСОБА_25 зачитувала заповіт, він її слухав, й заперечень ніяких не висловлював. Нотаріус також питала ОСОБА_16 , чи згоден він з заповітом, на що він відповів, що «так».

Її не здивувало, що заповіт було складено на користь дружини, донька приїздила не часто, й це була його воля, він вирішив скласти такий заповіт.

Вважає, що ОСОБА_16 розумів про що заповіт, й добровільно його склав.

Свій підпис в заповіті підтверджує.

Стан ОСОБА_16 на час складання заповіту сидів на ліжку, оскільки вже не ходив, але був адекватним, все розумів, ніхто на нього не тиснув.

Останні роки ОСОБА_16 з дружиною жили нормально. Та його доглядала, підтримувала, вигулювала на вулиці, кормила (останнім часом не міг їсти самостійно).

ОСОБА_16 не міг сам підписати заповіт, на її думку, оскільки був після інсульту, в нього було тремтіння рук, самостійно вже не пересувався..

Їй відомо про погані стосунки між позивакою та відповідачкою, можливо через той удар ножом.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що в будинку ОСОБА_20 вона бувала практично кожного дня доглядала за ОСОБА_16 (мила, голила тощо), оскільки вона бачила, що його дружині доглядати за ним було складно через похилий вік. Вона стала допомагати, коли ОСОБА_16 міг самостійно пересуватись через похилий вік не міг доглядати належним чином за собою.

ОСОБА_16 через стан здоров`я потрохи перестав ходити. Став лежачий, але все розумів. Й такий стан в нього був десь місяць-два до смерті. Практично весь час він був в нормальному, адекватному стані. Тільки останні дні (може тиждень) перед смертю він перестав розмовляти.

Відповідачка запросила її бути свідком при посвідченні заповіту. При цьому перебували: відповідачка, її донька, нотаріус, ОСОБА_27 . Нотаріус питала їх, чи зрозуміло їм, з якого приводу вони зібрались, на що вони зазначили, що так. Запитала, хто буде оголошувати заповіт, й вона зазначила, що згодна прочитати.

Вона вголос оголосила його текст, після чого питала ОСОБА_16 , чи зрозуміло йому те, що зазначено в заповіті, на що той відповів, що так. Вона перепитала, кому він залишає землю: дітям, чи дружині, на що той зазначив, що ОСОБА_17 . Чому саме так, вважає, що це була його воля. Потім вона підписала заповіт.

Саме такий спосіб посвідчення був обраний, оскільки на той момент ОСОБА_16 вже не міг ходити приблизно вже місяць не ходив. Підписати самостійно також не міг руки тремтіли, й були як окаменілими.

Вона приблизно 4 місяці до смерті доглядала за ОСОБА_16 . При спілкуванні він був абсолютно нормальним, вони спілкувались, шуткували, був при пам`яті. Тобто фізично вже не міг за собою доглядати, а з пам`ятю було все нормально. Розумів все, що відбувається біля нього.

Щодо заповіту також вважає, що все розумів, й це його добра воля. Він хотів саме так розпорядитись майном. Не вважає, що це був тиск, погрози з боку дружини та піклувалась про нього. Не вважає, що був поганий догляд з боку дружини.

Замість ОСОБА_16 заповіт було підписано ОСОБА_28 , й той на це дав згоду.

Свій підпис в заповіті підтверджує.

Не могло такого бути, щоб ОСОБА_16 було погано, але йому ніхто не надавав допомогу, в тому числі медичну.

Безпосередньо перед смертю кілька днів, ОСОБА_16 вже не міг розмовляти. Але на час підписання заповіту був в адекватному стані.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою відповідачки. Приблизно з початку літа ОСОБА_16 став просити її знайти нотаріуса, але не пояснював навіщо. Будучі в Компаніївці, вона побачила нотаріуса, взяла його дані, які передала ОСОБА_16 та відповідачці. Вони подзвонили нотаріусу, ОСОБА_16 запитав, чи можливе нотаріусу приїхати до нього, оскільки він через хворобу вже не може приїхати самостійно, є лежачим. Тобто номер набирала вона, але з нотаріусом розмовляв особисто ОСОБА_16 . Нотаріус повідомила, що зможе приїхати. Вони повідомили їй дорогу. По приїзду нотаріус спочатку поспілкувалась з відповідачкою, включила ноутбук, потім сказала всім вийти з хати, щоб поспілкуватись з ОСОБА_16 . Відповідачці сказала знайти свідків. Поспілкувавшись десь хвилин 20-30, їх знов запросили. Також підійшли свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_15 . Текст заповіту вголос прочитала ОСОБА_25 , перепитала ОСОБА_16 , чи все він зрозумів, на що той відповів, що «так». Було уточнено в ОСОБА_16 , кому він заповідає майно, на що він зазначив, що відповідачці. Їй же сказав розписатись в заповіті, оскільки він вже не міг розписуватись через хворобу. Вона перепитувала нотаріуса, чи може вона розписатись, оскільки є донькою відповідачки, на що нотаріус сказала, що можна. Також розписались в заповіті свідки.

Майже рік до смерті ОСОБА_16 практично не вставав. Рухався все менше та менше. Але він все розумів вони розмовляли про різні теми.

Такий стан здоров`я через інсульт.

На прохання матері вона купувала необхідні речі, ліки.

Доглядала ОСОБА_16 відповідачка, їй допомагала ОСОБА_25 . Позивачка приїжджала дуже рідко.

ОСОБА_29 була в неї, оскільки з неї вона знімала гроші, які їм привозила разом з квитанціями. Й цими грошима вона не користувалася.

Про перший заповіт їй нічого не було відомо.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть серії- НОМЕР_1 , актовий запис № 43 (Т.1 а.с. 19,28).

ОСОБА_13 зареєструвала шлюб 24.10.1987 та змінила дівоче прізвище « ОСОБА_20 » на « ОСОБА_30 » (т.1 а.с.28 зворот).

За життя, а саме 11.10.2017 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Солодовою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 7335. Відповідно до якого належну йому на праві приватної власності на підставі Державного акту на праві власності на землю ЯК №417944 земельну ділянку площею 8,5677 га, розташовану на території Гарманівської сільської ради Кіровоградської області кадастровий номер 352288400:02:000:0315, заповів ОСОБА_1 . (Т.1 а.с.25 зворот).

Відповідач, ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 шлюб зареєстровано 06.04.1991 року (Т.1, а.с.19 зворот).

22.07.2023 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 591,592. Відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом буде мати право, заповів своїй дружині ОСОБА_2 . Цей заповіт на прохання заповідача записаний нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятних технічних засобів. Заповіт складено при свідках обраних заповідачем - ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповідач ОСОБА_3 сам підписати заповіт не може в зв`язку з хворобою, за його дорученням у його та нотаріуса присутності після того, як текст заповіту йому було прочитано вголос, заповіт підписала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 хворіє та не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_6 та підписаний ОСОБА_4 .

Особи заповідача, свідків та ОСОБА_4 встановлено, їх дієздатність перевірено, нотаріусом засвідчено справжність підпису ОСОБА_4 .

У зв`язку із хворобою на його особисте прохання заповіт складено та посвідчено у нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 . (Т.1 а.с.21).

25.09.2023 року Приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік О.В. заведено спадкову справу № 34/2023, відкритої після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 (Т. 1 а.с.194-209).

Згідно Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, встановлено, що ОСОБА_3 складено два заповіти один на користь ОСОБА_1 11.10.2017, інший на користь ОСОБА_2 22.07.2023 (Т,1 а.с.22,23,24)

Також суду надано з нотаріальної справи копію заповіту ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Скрипник О.В. 22.07.2023 р., що містить сам заповіт від 22.07.2023 р., копії документів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 (Т.2, а.с.22-30).

Відповідно до виписки з погосподарської книги Гарманівського старостату, по АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок, який обліковується за ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . На протязі даного часу за даною адресою з ним проживала ОСОБА_2 (Т.1, а.с.69).

Згідно довідки про причину смерті №75 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті - ішемічна хвороба серця, хронічна серцева недостатність (Т.1, а.с.70).

Як зазначено в відповіді на адвокатський запит від КНП «Компаніївська лікарня Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області» від 12.02.2024 р., ОСОБА_3 знаходився на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом: панічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Двічі лікувався стаціонарно в м. Кропивницький в наркодиспансері з 22.02. по 06.03.2005 р., і з 31.05 по 01.06.1995 р., в подальшому на прийом по виклику до лікарів не з`являвся. У лікарня-психіатра на диспансерному обліку не знаходився.

На стаціонарному лікуванні у період з 01.01.2016 р. по 27.08.2023 р. не перебував.

Знаходився на обліку та дерматолога з діагнозом: онкологічне захворювання шкіри спини. В зв`язку з неявкою до лікарні був знятий з диспансерного обліку.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті вдома, основне захворювання, яке викликало безпосередньо причину смерті ішемічна хвороба серця (Т.1, а.с.70).

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги від 17.08.2023 року, скарги на задуху, загальну слабкість, відсутність апетиту, збудженість. Зі слів дружини хворіє довгий час після перенесеного ГПМК 2020 р., прикутий до ліжка. Мед препарати не приймає, дружина пояснила, що немає грошей, щоб купити. Стан різко погіршився три дні тому, коли з`явились вищеперераховані симптоми. Було надано медичну допомогу. Загальний стан важкий. Попередній діагноз гіпертонічний криз, ІХС, стан після ГПМК (т.1, а.с.29).

Відповідно до записів в медичній картці (посмертний епікриз) ОСОБА_3 знаходився під наглядом сімейного лікаря довгий час, страждав ІХС, неодноразово лікувався в стаціонарі, постійно амбулаторно з тепер. Діагнозом. Скаржився на біль у серці, загальну слабкість, задуху, зі слів родисів тиждень тому визивалась швидка допомога для хворого, призначене а/л. Заключний діагноз: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз.

Згідно вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04.02.2001 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 101 КК України, призначено покарання в виді позбавлення волі строком 2 роки. (Т.1,а.с.183-185).

Згідно до ч.1,2,4 ст. 1257 ЦК України:

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як встановлено ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Положеннями ч.1 ст. 1235, ч.2 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Ст. 1247 ЦК України встановлю загальні вимоги заповіту, а саме: Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Ч.4 ст. 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України: Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Ст. 1253 ЦК України визначає випадки посвідчення заповіту при свідках.

На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;

спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно до ч.2,3,4 ст. 1254 ЦК України: Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

Як встановлено ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012 за № 282/20595:

Нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

З досліджених судом доказів вбачається наступне.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , причина смерті - ішемічна хвороба серця, хронічна серцева недостатність, згідно наданої суду медичної довідки.

22.07.2023 р. приватним нотаріусом Скрипник О.В. було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів все своє майно дружині ОСОБА_2 . Заповіт складено в письмовій формі, записаний зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, складений при свідках ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , особи яких встановлені, й заповіт містить відомості про особи свідків. Оскільки ОСОБА_3 сам через хворобу підписати заповіт не міг, після прочитання заповіту вголос, заповіт підписаний ОСОБА_4 , яка не є свідком в розумінні ч.4 ст. 1253 ЦК України (особи, які не можуть бути свідками). Свідки також підписали зазначений заповіт. Заповіт посвідчений нотаріально.

Свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили свою присутність при посвідченні заповіту, пояснювали, що ОСОБА_3 в їх присутності виявив бажання залишити своє майно відповідачці. Заперечували, що ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій, оскільки ОСОБА_3 хоча фізично вже не міг пересуватись, але все розумів, на питання відповідав адекватно. Також пояснювали, що спочатку заповіт було вголос прочитано ОСОБА_18 , підписано ОСОБА_33 . Будь-який тиск з боку відповідачки, кого-то іншого заперечували.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_3 при посвідченні заповіту в присутності нотаріуса та свідків, та в її присутності зазначав щодо заповідання майна ОСОБА_2 , будь-який тиск заперечувала. Пояснювала, що саме вона підписала заповіт після того, як його було прочитано вголос ОСОБА_34 ..

Приватний нотаріус Скрипник О.В. в судовому засіданні також пояснювала процедуру посвідчення заповіту, її пояснення узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .. Також звертала увагу на те, що в неї не було враження, що ОСОБА_3 діяв під примусом, тиском, вона сприйняла заповіт як вільне волевиявлення ОСОБА_3 , та у разі будь-яких сумнівів щодо вільного волевиявлення, вона заповіт не посвідчувала б.

Тобто, на думку суду, в даному випадку підписання заповіту іншою особою ОСОБА_4 , яка не є особою, яка не може бути свідком в розумінні ч.4 ст. 1253 ЦК України, відповідало волевиявленню заповідача, через фізичну неможливість підписати заповіт особисто заповідачем (через хворобу та похилий вік) заповіт підписаний свідками, у тексті заповіту вказано про те, що заповіт прочитано вголос свідками, особи свідків та особа, яка підписувала заповіт замість заповідача, встановлені, їх дієздатність перевірено, то такий заповіт відповідає вимогам закону й підстав для визнання його недійсним немає. (Зазначене узгоджується з позиціями, викладеними в Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 707/2877/22).

При цьому доказів того, що заповідач на час підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі, укладення заповіту відбувалось під тиском та погроз позивачем суду не надано.

Судом встановлено, що заповідач ОСОБА_3 за життя не був визнаним недієздатним чи обмежено дієздатним.

Згідно з п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, в тому числі, психічний стан особи.

Суд зауважує, що для визначення стану, коли особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними потрібні спеціальні знання, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складання заповіту, є висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, заявляти клопотання про призначення якої позивачка відмовилась.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Скрипник О.В., чиї покази узгоджуються між собою, не містять протиріч, стверджують щодо адекватності ОСОБА_3 в момент посвідчення заповіту від 22.07.2023 р. Також заперечують застосування будь-якого примусу, тиску з будь-якого боку при складанні заповіту. Підстав не довіряти поясненням цих свідків, третьої особи ОСОБА_35 , у суду немає.

Тому думку позивачки, свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_3 під час оформленням заповіту не був адекватним (не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними) до уваги не приймає. До того ж суд звертає уваги, що свідок ОСОБА_11 взагалі не бачив ОСОБА_3 перед смертю, й зазначає про стан його здоров`я зі слів інших людей, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про тиск, погрози, примус суд не повідомляють (крім випадку удару ножом).

Також суду не надано доказів складання заповіту під тиском або погроз. Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 став проживати разом з відповідачкою приблизно з 1988 р., шлюб між ними укладено 06.04.1991 р., вирок за ч.1 ст. 101 КК України було ухвалено відносно ОСОБА_2 в лютому 2001 року, після відбуття покарання подружжя ОСОБА_20 продовжувало мешкати разом, й донькою (позивачкою) спроб забрати до себе батька (якщо вона вважала несправедливим поводженням до нього з боку відповідачки, негідного ставлення до нього, погроз, залишення в небезпеці тощо) здійснено не було. Наявність такого вироку, який ухвалено в 2001 р., само по собі не свідчить про укладення заповіту під тиском або погроз з боку відповідачки. Суд також враховує давність ухвалення цього вироку, а також те, що судимість є погашеною.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України".

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Оцінюючи надані суду докази, на думку суду, ОСОБА_3 , реалізуючи своє право на заповіт, висловив своє вільне волевиявлення щодо розпорядження майном, яке йому належало на момент смерті, склавши заповіт 22.07.2023 р.

Отже, на переконання суду, заповіт ОСОБА_3 відповідає вимогам закону щодо його форми, порядку укладення та посвідчення.

Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту 22.07.2023 року ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, при цьому не мав волі заповідача на заповіт через хворобу, погрози, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Під час розгляду справи не доведено належними, допустимими та достатніми доказами у справі наявність підстав визнання оспорюваного заповіту недійсним або нікчемним.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 1-5, 10, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік Оксана Вікторівна, Компаніївська селищна рада Кіровоградської області про визнання недійсним та нікчемним заповіту відмовити.

Скасувати вжиті ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 р. (після набрання даним рішенням законної сили) заходи забезпечення позову в виді накладення арешту на земельну ділянку площею 8,5677 га на підставі Державного акту на право власності на землю ЯК №417944, розташовану на території Гарманівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, виданого 14.05.2012 року Компаніївською районною державною адміністрацією, зареєстрованою 29 травня 2012 року відділом Держкомземі у Компаніївському районі Кіровоградської області за № 01440 кадастровий номер 0:02:000:0315.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Скрипнік Оксана Вікторівна, ліцензія - 9411, Кіровоградська обл., Компаніївський р., смт. Компаніївка, 28400, вул. Вишнева, 23.

Третя особа: Компаніївська селищна рада Кіровоградської області, Код , 28400, Кіровоградська область, смт. Компановка, вул. Паркова, 4.

Повний текст рішення складено 18.12.2025 р. з врахуванням відпустки 04.12.2025, 08.12.2025, 10.12.2025.

Суддя В.В.Козюменська