22.12.2025 Справа № 756/4670/24
Справа № 756/4670/24
Провадження № 2/756/336/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Діденка Є.В.,

за участю секретаря - Павлишина О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

у квітні 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява, у якій позивач просить: стягнути з ОСОБА_4 суму безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 24 000 доларів США, що становить 960000 гривень за середнім банківським курсом валют станом на день подання позову.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Відповідач з 2014 року по лютий 2022 року був довіреною особою Позивача на території України. Позивач постійно проживає у Швейцарії і веде там підприємницьку діяльність. Відповідач за дорученнями Позивача займався отриманням і переведення грошових коштів, відкриття банківських рахунків, оформленням майна, пересилкою документів, надавав інші довірчі послуги. В результаті цієї діяльності, між сторонами склались довірчі відносини. Відповідач тривалий час зберігав у АТ «Альфа-Банк» належні Позивачу грошові кошти у банківському сейфі та звітував перед Позивачем щодо їх зняття і передачу іншим особам. 01.09.2015 року Позивач передав Відповідачу на умовах відповідального зберігання суму коштів у іноземній валюті в розмірі 25000,00 доларів США, які мали зберігатись у місті Києві та призначались для передачі особам, які будуть вказані Позивачем, або повернення Позивачу за першою вимогою. Вказані кошти мали зберігатись у банківському сейфі в АТ «Альфа-Банк», індивідуальний сейф 5.31 у відділенні «Київське № 18» АТ «Альфа-Банк» на підставі Договору оренди банківського сейфу № IBS000005167 від 25.10.2019. Під час отримання коштів, Відповідач видав розписку, у якій зазначив про прийняття коштів на відповідальне зберігання в сумі 25000 доларів США. Враховуючи те, що до передачі Відповідачу вказаної суми, Відповідач отримував також раніше кошти від Позивача, загалом він зберігав у банківському сейфі суму 35000 доларів США. У липні 2021 року Позивач доручив Відповідачу забрати із банківського сейфу кошти в сумі 35000 доларів США та розмістити їх на безготівковому рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль», для чого Відповідач мав оформити картку у валюті на своє ім?я. У липні 2021 року Відповідач відкрив рахунок в іноземній валюті та зарахував суму 35000 доларів США, які отримав з сейфу у АТ «Альфа-Банк». У лютому 2022 року Позивач заявив вимогу про повернення грошових коштів, які у готівці зберігались в банківському сейфі АТ «Альфа-Банк», а також які знаходились на рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль», однак Відповідач почав затягувати повернення коштів. Після початку військових дій на території України, Відповідач виконав доручення Позивача і повернув йому 40000 доларів США, які зберігались готівкою. Крім того, Відповідач за вимогою Позивача переказав суму 11000 доларів США на користь ОСОБА_5 . В той же час, суму 24000 доларів США, що становить різницю між 35000 доларів США та 11000 доларів США, Відповідач так і не повернув. Спочатку Відповідач перестав виходити на зв`язок, а потім виразив свою незгоду на повернення коштів, оскільки вважав їх своєї заробітною платою. У зв`язку із цим, Позивач просить стягнути з Відповідача безпідставно збережені ним грошові кошти.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20.06.2024 р.

17.05.2024 року представник Відповідача ознайомився з матеріалами справи і отримав копію позову з додатками.

03.06.2024 року від Відповідача надійшов відзив, у якому він позов не визнав. Зазначив, що ніякого договору на збереження коштів Відповідач з Позивачем не укладав і розписку не видавав.

20.06.2024 року підготовче засідання не відбулось через відсутність в суді електропостачання, наступне засідання призначене на 03.09.2024 р.

Ухвалою суду від 03.09.2024 року задоволено частково клопотання Позивача про витребування доказів, а саме у АТ «Сенс Банк» щодо укладення Відповідачем договору банківського сейфу, та оголошено перерву до 29.10.2024 року.

29.10.2024 року оголошено перерву до 12.12.2024 року у зв`язку з відсутністю витребуваних доказів.

02.12.2024 року до суду надійшли витребувані докази.

12.12.2024 року суд ухвалив зарити підготовче провадження, справа призначена до розгляду на 18.02.2025 року.

18.02.2025 року розгляд справи не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні у складі колегії суддів, наступне засідання призначено на 08.04.2025 р.

08.04.2025 року розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву до 22.05.2025 р.

22.05.2025 року продовжено розгляд справи, оголошено перерву до 12.08.2025 р. за клопотання представника позивача для забезпечення явки свідків.

12.08.2025 року допитано свідків позивача, оголошено перерву за клопотанням представника позивача для явки наступних свідків до 07.10.2025 р.

07.10.2025 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача, до 04.11.2025 р.

Враховуючи, що 04.11.2025 року позивач не забезпечив явку свідків, суд закінчив з`ясування обставин справи, і після проведення дебатів перейшов до стадії ухвалення рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача позов не визнала, зазначила, що ніяких договірних відносин між сторонами не існувало. Однак, навіть якщо підрахувати, то відповідач повернув позивачу кошти в сумі 51000 доларів США, про що зазначає сам позивач, що перевищує суму, вказану у розписці.

Суд дослідив зібрані письмові докази у їх сукупності та взаємозв`язку, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами існували договірні відносини, відповідно до яких Відповідач виконував окремі доручення Позивача.

У копії наданої суду розписки вказано, що 01.09.2015 Відповідач прийняв на відповідальне зберігання грошову суму 25 тисяч доларів США в сейфі на своє ім?я.

Відповідно до наданих суду роздруківок листування у месенджері, у особи підписаної як ОСОБА_27 інша особа вимагає повернути 24 тисячі доларів США, на що ОСОБА_27 повідомляє про відсутність у нього вказаних коштів. Також, у іншому листуванні обговорюються питання відкриття рахунку у банку, дозволені ліміти зарахування коштів з урахуванням вимог фінансового моніторингу, міститься фотознімок банківської карти в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_6 , у валюті USD.

У електронному листуванні від 21.05.2022 р. між особами ОСОБА_25 та ОСОБА_26 містяться погрози кримінального переслідування.

Згідно з довідкою АТ «СЕНС БАНК» від 21.11.2024 № 13222-БТ-32.2/2024 та копіями банківських документів, ОСОБА_4 є клієнтом банку, на його ім?я були оформлені угоди оренди індивідуального банківського сейфу, а саме 26.06.2017 - угода закрита 07.02.2019, 07.02.2019 - угода закрита 25.10.2019, 25.10.2019 - угода закрита 31.08.2022.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду зазначила, що ОСОБА_8 допомагав ОСОБА_9 у грошових питаннях, клав гроші у банківські установи і був відповідальний за ці питання. Свідок була присутня безпосередньо коли ОСОБА_10 давали гроші, він їх брав та клав у банківські ячейки. ОСОБА_11 підтримував ОСОБА_12 у матеріальному становищі та допомагав фінансово. Свідку відомо, що ОСОБА_8 не віддав ОСОБА_9 24 000 тис. доларів США, а саме ОСОБА_8 не поклав зазначені кошти у банківську ячейку, грошові кошти відносяться до бізнесу та робочих моментів. Передача коштів від ОСОБА_13 до ОСОБА_14 відбувалась дуже часто у рамках бізнесу, декілька разів свідок безпосередньо бачила таку передачу грошей. Крім того, деякий період часу свідок працювала разом із Відповідачем, знайома з ним через взаємну роботу, однак наразі контакту не підтримує. Будь-яких розписок про передачу коштів між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не було, оскільки останній вважався довіреною особою. Свідок по проханню Позивача може виконувати його доручення на території України і свідок у цьому питанні надає допомогу Позивачу. ОСОБА_17 свідок знає орієнтовно 8 років, а ОСОБА_12 - орієнтовно 5-6 років. Із ОСОБА_16 бачились у Києві.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду зазначила, що ОСОБА_17 та ОСОБА_12 знає давно, із ОСОБА_15 є партнерами по бізнесу, свідок допомагає йому у різних питаннях, що вирішуються в Україні. ОСОБА_12 свідок знає як асистента ОСОБА_13 , якому вона передавала інформацію по роботі (бронювання, зустрічі). Із ОСОБА_16 свідок спілкувалась щодо передачі коштів, через нього свідок приймала ці гроші (переводив на рахунок свідку або нарочно передавав свідку), така робота орієнтовно почалась з 2019 року, періодичність переказів 4-5 разів саме через свідка. Свідку відомо, що у Позивача були кошти на рахунку в «Альфа-Банк» та «Райффайзен-Банк», оскільки він не є громадянином України, кошти Позивача зберігались на рахунку від імені ОСОБА_14 у даних банківських установах. ОСОБА_8 за дорученням ОСОБА_13 передавав свідку банківську картку «Райффайзен-Банк», на якій були кошти. За 2 дні до початку повномасштабного вторгнення в Україну, свідок була в Україні, ОСОБА_11 сказав ОСОБА_10 передати свідку гроші 45 000 тис. євро та банківську картку «Райффайзен-Банк». ОСОБА_8 виконав відповідне доручення та передав все свідку (банківську картку свідок загубила, за дорученням ОСОБА_18 заблокував дану картку) на даній картці були грошові кошти 24 000 тис. доларів США. Пізніше свідок знайшла цю картку, хотіли її розблокувати та відновити, однак вже почалась війна та ОСОБА_8 на зв`язок не виходив, грошові кошти з картки теж зникли. По плану ОСОБА_8 мав передати свідку 45 000 тис. євро і 24 000 тис. доларів США, а по факту передав - 45 000 тис. євро. Під час співпраці із Сторонами свідок вела розрахунки передачі коштів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_8 був помічником ОСОБА_13 , виконував його доручення, у тому числі фінансові, приймав гроші на зберігання та, у подальшому, мав повернути ОСОБА_20 . ОСОБА_11 особисто передавав гроші свідку на зберігання у банківській ячейці «Райффайзен-Банк», а потім свідок передавав їх особисто ОСОБА_10 для того, щоб він направив їх ОСОБА_9 , загальна сума 35 000 тис. доларів США орієнтовно літо 2021 року. Свідок порекомендував ОСОБА_9 банківські послуги «Райффайзен-Банк», після чого ОСОБА_8 відкрив рахунок на своє ім`я у даному банку, де, у подальшому, зберігались кошти ОСОБА_13 на рахунку ОСОБА_21 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду зазначив, що працював із ОСОБА_15 з 2019 року. ОСОБА_8 був помічником ОСОБА_23 . Коли ОСОБА_11 прилітав до Києва, вони його зустрічали із ОСОБА_16 разом, возили Позивача по справах разом із ОСОБА_24 виконував усі доручення ОСОБА_23 . Свідок возив Сторін на своєму автомобілі, потім ОСОБА_11 захотів краще авто, свідок знайшов відповідно краще авто та придбав його на ім`я ОСОБА_14 , а той давав доручення на свідка у праві користування авто. Особисто свідок був присутній коли, у ОСОБА_13 у відділенні «Альфа-Банк» була ячейка, він вносив туди свої гроші, дзвонив ОСОБА_10 , щоб той їх зняв - 35 000 тис. доларів США, і вони разом із свідком перевозили кошти, які ОСОБА_8 перемістив в «Райффайзен Банк». Щодо неповернення коштів ОСОБА_16 , ОСОБА_11 повідомив про це свідка, і зазначив про суму неповернення орієнтовно 25 000 тис. доларів США на банківській картці. За ці кошти ОСОБА_8 зазначив свідку, що він вивіз сім`ю із України у зв`язку із війною і витратив їх.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У статті 937 ЦК України передбачено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи підтверджено, що між сторонами існували договірні відносини, в межах яких Відповідач тривалий час виконував різні доручення Позивача, зокрема зберігав грошові кошти у банківському сейфі.

Згідно з копією розписки, 01.09.2015 року Відповідач прийняв на зберігання у банківському сейфі суму 25 000 доларів США. Оригінал вказаної розписки суду не наданий, однак зміст взаємовідносин сторін щодо виконання Відповідачем таких доручень Позивача підтверджено показаннями свідків.

Водночас, Позивач наполягає на тому, що Відповідач зберігав для нього 35 000,00 доларів США на банківському рахунку та 40000 доларів США готівкою, однак жодних належних доказів того, що вказані суми коштів Відповідач прийняв на зберігання від Позивача, і коли саме, суду не надано.

В силу статті 937 ЦК України, договір зберігання має укладатись у письмовій формі, а тому факт укладення договору має підтверджуватись письмовими доказами.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, як визнає сам Позивач, Відповідач повернув йому 40 000,00 доларів США готівкою та 11000,00 доларів США банківським переказом.

У зв`язку із цим, у суду відсутні підстави вважати невиконаним обов`язок із повернення на корить Позивача грошових коштів, відповідно до розписки від 01.09.2015 р.

Доказів того, що Відповідач безпідставно зберіг грошові кошти, належні Позивачу в сумі 24000 доларів США, суду не надано. Суд не вважає покази свідків у цій частині достатніми і належними доказами, крім того свідки достеменно не пояснили походження і розмір заявленої позивачем заборгованості.

Таким чином, у цій справі Позивач не надав суду достатніх і належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, і тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені Позивачем судові витрати компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77-81, 89, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.В. Діденко