Єдиний унікальний номер 341/1360/25
Номер провадження 2/341/770/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Островської Н. І.,

з участю секретаря Гомерди Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Артеміда-Ф» (юридична адреса: м. Львів, вул. Бандери, 87, оф. 54) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

встановив:

13.08.2025 представник товариства Бачинський О. С. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11406,59 гривень та судових витрат.

Як підставу позову зазначив, що 07.08.2020 між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8, за умовами якого товариство надало відповідачу 2798,0 грн фінансового кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,85% на день та процентною ставкою 2,5 % за кожен день, яка застосовується у разі прострочення (користування коштами поза межами строку на який на який надано кредит).

26.02.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу « 20210226-Ф/2, відповідно до якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками первісного кредитора, в тому числі до відповідача.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконував, жодного платежу не здійснив, через що у нього перед товариством виникла заборгованість, яка станом на 06.08.2025 склала 11406,59 грн, з яких 2798,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 1552,80 грн заборгованість за процентами за користування коштами, 6295,50 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано за період з 27.02.2021 до 27.05.2021), 760,29 грн інфляційне збільшення за період з 06.09.2020 до 23.02.2022. Просив позов задовольнити, ятягнути з відповідача на користь товариства вищевказану суму, судові витрати в розмірі 2422,40 грн, та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,0 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у позовній заяві просив про задоволення позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Поштове повідюомлення повернулось з відміткою, "адресат відсутній за указаною адресою". Про причини неявки ОСОБА_1 суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило.

У Постанові від 01.12.2023у справі № 591/4832/22, провадження № 61-10261св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

З урахуванням вимог, передбачених ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію" містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі N 234/7159/20.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості.

Дослідивши матеріали цивільної справи, зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобв`язання клієнта перед фактором ( ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Із копій кредитного договору № 8 від 07.08.2020, паспорта споживчого кредиту, інших матеріалів справи убачається, що 07.08.2020 між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого Товариство надало відповідачу 2798,0 грн фінансового кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,85% на день та процентною ставкою 2,5 % за кожен день, яка застосовується у разі прострочення (користування коштами поза межами строку на який на який надано кредит) (а. с. 7-9).

Згідно з договором факторингу № 20210226-Ф/2 від 26.02.2021 ТОВ «ФК «Форза» право вимоги за кредитним договором № 8 від 07.08.2020 відступило ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу у відповідача існує заборгованість за кредитним договором (а. с. 15).

Згідно з детальним розрахунком заборгованості у ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитними коштами, зокрема, 2798,0 грн заборгованість за тілом кредиту, 1552,80 грн заборгованість за процентами за користування коштами, 6295,50 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано за період з 27.02.2021 до 27.05.2021), 760,29 грн інфляційне збільшення за період з 06.09.2020 до 23.02.2022 (а. с. 16).

Відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, жодного платежу не здійснив, внаслідок чого у нього перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11406,59 грн.

Судом витребовувалась інформація щодо руху коштів, зарахування коштів (поступлення) на поточний рахунок ОСОБА_1 .

В судовому засіданні оглянуто диск, наданий АТ "Державний Експортно-Імпортний Банк України", де міститься інформація щодо картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , зарахування коштів, та виписки по рахунку користування вказаними коштами відповідачем.

З огляду на наведене, а також ураховуючи те, що ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання умов укладеного 07.08.2020 кредитного договору допустив заборгованість перед товариством, враховуючи укладений 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» договір факторингу, позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Суд вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, суд вважає законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: договір про надання правничої допомоги, розрахунок суми заборгованості судових витрат, ордер та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Вирішуючи питання про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує постанову ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, за змістом якої у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Отже суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, за відсутності клопотання іншої сторони, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Керуючись ст. 4, 5, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 610, 1049, 1054, 1077 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходж. вул. С. Бандери, 87, оф. 54 в м. Львів, IBAN НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк». МФО банку: 300528) заборгованість за кредитним договором у розмірі 11406,59 грн, 2422,40 грн судового збору та 7000,0 грн витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його скасування.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА