Провадження № 4-с/591/30/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І.

за участю:

представника стягувача в особі керівника Панченка В. І.

боржника ОСОБА_1

секретаря судового засідання Хроменко А. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича

на дії державного виконавця

суб`єкт оскарження: Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

стягувач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43»

боржник: ОСОБА_1

та установив:

У вересні 2025 року в системі Електронний суд представник стягувача адвокат Кузнєцов А. С. подав до Зарічного районного суду м. Суми скаргу на рішення державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Зарічний ВДВС у місті Суми МРУМЮ) Мамонова Богдана Вікторовича.

Вимоги мотивовано тим, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» (далі - ОСББ «Харківська 43») звернулося до Зарічного ВДВС у місті Суми МРУМЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №591/3089/25 про стягнення в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору у розмірі 3 028.00 грн, тобто по 1 514.00 грн з кожного, та 1 500.00 грн витрат на правову допомогу, тобто по 750.00 грн з кожного.

Від державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми МРУМЮ Мамонова Б. В. надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у виконавчому документі та у заяві стягувача не зазначено ідентифікаційного коду, серії та номеру паспорта боржника, інших даних, що ідентифікують особу боржника, що унеможливлює виконання такого виконавчого документа.

Представник стягувача зазначає, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

Таким чином, держаним виконавцем Зарічного ВДВС у місті Суми МРУМЮ Мамоновим Б. В. було неправомірно прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Посилаючись на зазначене, просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми МРУМЮ Мамонова Богдана Вікторовича від 18.09.2025 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання;

- зобов`язати державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми МРУМЮ Мамонова Богдана Вікторовича вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо відкриття виконавчого провадження.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги покласти на Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2025 року прийнято до розгляду вказану скаргу, справу призначено для розгляду по суті.

24.10.2025 в системі Електронний суд суб`єкт оскарження: Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі державного виконавця Мамонова Богдана Вікторовича подав відзив на скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти поданої скарги на дії державного виконавця.

Зазначає, що 17.09.2025 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» () до відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа, а саме виконавчого листа, виданого Зарічним районним судом м. Суми, за №591/3089/25 від 15.07.2025 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» () що зареєстрована, м. Суми, вул. Харківська, буд. 43, заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 3 464 грн 08 коп. та витрат за сплату судового збору в дольовому порядку у розмірі 3 028 грн 00 коп., тобто по 1 514 грн 00 коп. з кожного та 1 500 грн 00 коп. витрат на правову допомогу, тото по 750 грн 00 коп. з кожного. 18.09.2025 керуючись пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання АСВП № 79136519.

Вказаний виконавчий документ не відповідав вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі відсутня інформація щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків, серії та номеру паспорта, дати народження боржника, що унеможливлює однозначно ідентифікувати особу боржника, тому у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження.

На судовому засіданні представник стягувача підтримав скаргу з наведених у ній підстав.

Боржник по суті скарги покладалась на розсуд суду та пояснила, що її чоловік сплатив заборгованість за рішенням суду у повному обсязі.

Суб`єкт оскарження: Зарічний ВДВС у місті Суми МРУМЮ явку представника не забезпечив. Від державного виконавця Мамонова Б. В. в системі Еоектронний суд подано заяву про розгляд справи у відсутність представника відділу за наявними у справі доказами.

Протокольною ухвалою судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголошено дату та час проголошення судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 липня 2025 року у справі № 591/3089/25 було задоволено позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43».

Відповідно до рішення на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору у розмірі 3 028.00 грн, тобто по 1 514.00 грн з кожного, та 1 500.00 грн витрат на правову допомогу, тобто по 750.00 грн з кожного.

Стягувач звернувся до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання щодо виконавчого листа №591/3089/25 виданого 15.08.2025 і 18.09.2025 державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мамоновим Богданом Вікторовичем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання керуючись пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав того, що у виконавчому документі та у заяві стягувача не зазначено ідентифікаційного коду, серії та номеру паспорту боржника, інших даних, що ідентифікують особу боржника.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави вимог, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі заявлених вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет заявлених вимог.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею,

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про ос.обу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним».

Така правова позиції викладена і у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

На виконання вищевказаного рішення суду 15.08.2025 Зарічним районним судом м. Суми було видано виконавчий лист № 591/3089/25, що не оспорюється сторонами.

Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання державний виконавець Зарічного ВДВС у місті Суми МРУМЮ Мамонов Б. В. повернув виконавчий лист № 591/3089/25, виданий Зарічним районним судом м. Суми 15.08.2025 у зв`язку з тим, що у виконавчому документі та у заяві стягувача не зазначено ідентифікаційного коду, серії та номеру паспорта боржника, інших даних, що ідентифікують особу боржника, що унеможливлює виконання такого виконавчого документа.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мамонова Б. В. щодо повернення виконавчого листа та заяви стягувача у справі № 591/3089/25 по причині відсутності у ньому ідентифікаційного коду, серії та номеру паспорта боржника слід вважати передчасним.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Ясіун`єне проти Литви" від 06 березня 2003 року, "Руйану проти Румунії" від 17 червня 2003 року, "Півень проти України" від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За встановлених обставин наявні підстави для визнання дій державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мамонова Б. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та зобов`язання цього державного виконавця вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 15.08.2025 Зарічним районним судом м. Суми у справі №591/3089/25.

Отже, скарга представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» - адвоката Кузнєцова А. С. є підставною до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат

У відповідності до вимог статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що 29 січня 2025 року представник ОСББ «Харківська 43» уклав договір №2025-29/01-з про надання правової допомоги з адвокатом Кузнєцовим А. С., за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику будь-яку кількість консультацій; організовувати ведення претензійно-правової роботи; надати замовнику правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в будь-яких судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, представляти інтереси замовника та здійснювати його захист в правоохоронних органах, пов`язаних з захистом прав та інтересів замовника у зв`язку із стягненням заборгованості з боржників. а замовник зобов`язується оплатити надані послуги та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором

У відповідності до п. 4.1 цього договору вартість послуг складає 1 000.00 грн. за годину.

З Акту наданих послуг №2025-29/01-з від 28.09.2025, що складений між адвокатом Кузнєцовим А.С. та представником ОСББ «Харківська 43» Панченко В. І. слідує, що в період з 26 по 29 вересня 2025 року були надані наступні юридичні послуги за Договором №2025-29/01-з від 29 січня 2025 року:

1. Консультація від 26 вересня 2025 року щодо правовідносин, що склалися у зв`язку з виникненням перешкод для стягнення заборгованості та виконанні судового рішення у справі № 591/3089/25, ознайомлення з документами (судове рішення, виконавчий лист, рішення державного виконавця) роз`яснення способів захисту порушеного права та визначення переліку документів, що підтверджують позицію Замовника 20 хв.

2. Опрацювання та формування нормативно-правової бази та актуальної судової практики для складання скарги на дії державного виконавця за виконавчим документом (10 хвили), складання скарги на дії виконавця (1 години 15 хвили) 1 година 25 хвилин. Вартість годин 1000 грн., згідно п. 4.1 Договору. Загальна кількість витраченого часу 1 година 45 хвилин. Сума 1 750.00 грн. Знижка 750.00 грн згідно п. 4.1 Договору. Загальна сума 1 000.00 грн. Виконавець не є платником ПДВ.

Згідно платіжної інструкції № 263 ОСББ «Харківська 43» сплатило Кузнецову А. С. 1 000.00 грн, призначення платежу надання послуг за договором №2025-29/01 від 29 січня 2025 року (Ворог Л. І.) без ПДВ.

Від представника Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу, до суду не надходило.

З урахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, суд уважає, що зазначені заявником судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000.00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з органа державної виконавчої служби.

Керуючись стст. 137, 141, 260, 261, 353-354, 450-453 Цивільного процесуального кодексу України,

постановив:

Скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мамонова Богдана Вікторовича щодо повернення виконавчого листа, виданого 15.08.2025 Зарічним районним судом м. Суми у справі №591/3089/25.

Зобов`язати державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мамонова Богдана Вікторовича вжити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 15.08.2025 Зарічним районним судом м. Суми у справі №591/3089/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Харківська 43» заборгованість у сумі 2 264.00 грн.

Стягнути з Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Інформація про сторони та інших учасників справи:

Стягувач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківська 43» , місцезнаходження юридичної особи: Україна, 40035, м. Суми, вул. Харківська, буд. 43;

представник стягувача адвокат Кузнєцов Артем Сергійович ОРДЕР СЕРІЯ ВМ №1059771 від 03.02.2025;

самопредставництво в особі керівника Панченка Володимира Івановича Виписка з ЄДРЮС:42627518;

суб`єкт оскарження: Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , місцезнаходження юридичної особи:Україна, 40020, м. Суми, проспект Перемоги, 6;

боржник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А. І. Косар