Провадження № 2/643/9/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Штонди В.С.,

представника позивача: Христофорової К.С.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про припинення права особи на частку у спільному майні за умови

попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.10.2020 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про:

- припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 з компенсацією даної частки в розмірі 170 820, 50 грн.;

- визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що йому на підставі Договору дарування від 18.09.2020, укладеним з ОСОБА_4 , належить 1/2 частки у спільний частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частини даної квартири належить відповідачу. Однак, відповідач своїми діями суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження майном. Оскільки частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, позивач звернувся до суду з даним позов на підставі ст. 365 Цивільного кодексу України.

05.03.2021 року представник Відповідача подав до суду відзив на позов в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. Квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної приватної власності ОСОБА_5 та відповідачу. З моменту видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (19.07.2012) по теперішній час жодних дій по виділу у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності не проводилося. Твердження позивача про те, що інша 1/2 частини квартири належить згідно свідоцтва відповідачу на праві спільної часткової власності не відповідає дійсності. Разом з цим, представник відповідача зазначає, що частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на дану квартиру вибула з володіння ОСОБА_5 без виділення її у натурі шляхом вчинення третім особам низки шахрайських дій, введення в оману ОСОБА_5 , зловживання її довірою, без відома другого співвласника квартири і згодом була подарована ОСОБА_3 . За даним фактом було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Що стосується вимог про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири та визнання права власності за ОСОБА_3 , представник відповідача вважає їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Припинення права особи на частку у спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, відповідно до свідоцтва про право на нерухоме майно від 19.07.2012, квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності. Разом з цим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.02.2021, іншого нерухомого майна у відповідача немає. Враховуючи те, що у відповідача іншого нерухомого майна, крім частини у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру немає, припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам. У зв`язку з цим, немає правових підстав для припинення права власності відповідача на належну йому частку у праві спільної власності на квартиру, оскільки зазначена частка квартири є єдиним майном відповідача.

06.04.2021 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що частка відповідача у майні не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, припинення права власності на частину майна, що належить відповідачу, не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки на його користь буде стягнута відповідна грошова компенсація.

Під час підготовчого провадження відповідач подав до суду клопотання, в якому він просить суд зупинити провадження у справі №643/15795/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та визнання права власності на 1/2 частину квартири до набрання законної сили рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі №643/4681/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифорова М.А., ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування постанови про передачу майна стягувану, акту про передачу майна стягувану, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна, витребування майна, скасування державної реєстрації.

Ухвалою від 22.06.2021 року Московський районний суд м. Харкова зупинив провадження у справі № 643/15795/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та визнання права власності на 1/2 частину квартири до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі № 643/4681/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифорова Марина Аркадіївна, ОСОБА_5 , про визнання незаконними та скасування постанови про передачу майна стягувачу, акту про передачу майна стягувачу, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна, витребування майна, скасування державної реєстрації.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.07.2023 вищевказану ухвалу суду залишено без змін.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, 10.01.2024 року Рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/4681/21 позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18.09.2024 рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2024 у справі № 643/4681/21 залишено без змін.

Ухвалою від 10.02.2025 року Московський районний суд м. Харкова поновив провадження у справі № 643/15795/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та визнання права власності на 1/2 частину квартири, судове засідання призначив на 17.03.2025 року.

У подальшому підготовче судове засідання відкладалося з різних підстав.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Ухвалою від 06.11.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова закрив підготовче провадження та призначив справу № 643/15795/20 до судового розгляду по суті на 20.11.2025 року.

20.11.2025 року розгляд справи відкладено на 08.12.2025 року.

У судовому засіданні 08.12.2025 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. Разом з цим, представник позивача у судовому засіданні зазначила, що грошові кошти не внесені на депозитний рахунок суду.

Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07.05.2020 у виконавчому провадженні № 60964926 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. передав стягувачу ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 643/13201/17 від 10.01.2020, що видав Московський районний суд м. Харкова 1/2 частину однокімнатної квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 на загальну суму 98 490, 00 грн., що належить боржнику ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане 19.07.2012 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Відповідно до Договору дарування від 18.09.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А., та зареєстрованого у реєстрі за № 1698, ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) безоплатно передав в дар, а ОСОБА_3 (Обдаровуваний) прийняв в дар 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Опис відчужуваної квартири: однокімнатна, загальна площа 29,6 кв.м, житлова площа 17,6 кв.м.

Згідно з п. 1.1 Договору дарування відчужувана частка квартири належить ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва, виданого Никифоровою М.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 08.05.2020 року, за реєстром № 715. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 36453771, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224682161 від 18.09.2020, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 19.07.2012 року, власниками квартири за адресою АДРЕСА_2 на праві приватної спільної сумісної власності є: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Відповідно до Звіту про оцінку майна № 43ЖФ/05-10/2020 від 05.10.2020, виконаного ТБ «Євромаркет», ринкова вартість однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 складає 341 641, 00 грн. Вартість частки квартири складає 170 820, 50 грн.

Як убачається з технічного паспорту на спірну квартиру її загальна площа становить 29,6 кв.м, квартира складається з 1 кімнат житловою площею 17,6 кв.м, у тому числі 1-а кімната 17,6 кв.м., кухні площею 4,9 кв.м., вбиральні 2,4 кв.м, коридору 4,4 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою та другою ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі ст. 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №344/120/16-ц (провадження №61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

До таких же висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 11 грудня 2023 року у цивільній справі № 422/7979/21 (провадження № 61-3161св23), застосувавши аналогічні правові висновки Верховного Суду.

Також припинення права на частку можливе за умови неможливості спільного володіння та користування майном.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 686/17974/17, від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач іншого нерухомого майна, крім спірної квартири не має.

Разом з цим, згідно Звіту про оцінку майна № 43ЖФ/05-10/2020 від 05.10.2020, виконаного ТБ «Євромаркет», ринкова вартість однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 складає 341 641, 00 грн. Вартість 1/2 частки квартири складає 170 820, 50 грн.

При цьому, всупереч вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, позивач не вніс на депозитний рахунок суду компенсацію відповідачу за його частку у майні, що є окремою підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1, 2 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено суду наявність виключних обставин для припинення частки відповідача у спірному майні, які передбачені у ч. 1 ст. 365 ЦК України, а також всупереч вимог ч. 2 ст.365 ЦК України не внесено на депозитний рахунок суду компенсацію за частку, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2.Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3.Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

4.Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Повне рішення складено 19.12.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко