Провадження № 2/635/2780/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Базова О.В.,

з участю секретаря судового засідання Макаренко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Височанської селищної ради про визначення місця проживання дітей та визначення факту самостійного виховання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про визначення місця проживання дітей та визначення факту самостійного виховання дітей.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 2011 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з громадянкою російської федерації ОСОБА_2 . 17 вересня 2020 року рішенням суду №635/3557/20 шлюб розірвано. Від шлюбу з ОСОБА_3 . ОСОБА_1 має неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані та мешкають разом з батьком, що підтверджено витягом №923 від 02.07.2024.

Мати дітей з дітьми не мешкає. На початку березня 2022 року, після розпочатку збройної агресії російської федерації проти України, зв`язок з матір`ю дітей повністю обірвався, її місце знаходження невідому, батько дітей ОСОБА_1 виховує спільних неповнолітніх дітей самостійно, без участі матері. Також ОСОБА_1 має ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , старший син мешкає з матір`ю ОСОБА_7 , батько дитини справно сплачує аліменти, про що свідчить довідка з ВДВС, бере участь у вихованні старшого сина, жодних нарікань з боку матері діти або соціальних служб не має.

Жодних контактів з Відповідачем Позивач немає, а тому вирішити питання які потребують згоди обох батьків Позивач не має можливості, що спонукає Позивача звернутись до суду з позовом при визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської обл.про відкриття провадження 05 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

24 грудня 2024 року представником позивача заявлено клопотання про виклик та допит свідків яке було задоволено.

22 травня 2025 року в судовому засідання допитані свідки ОСОБА_8 та ? ОСОБА_9 . Також в судовому засіданні в присутності спеціаліста психолога опитана дитина яка досягла 10 річного віку.

20 серпня 2025 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення Служба у справах дітей Височанської селищної ради разом з висновком, в якому третя особа підтримала визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком.

19.11.2025 рооку на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Волкова І.М. про необхідність витребувати з Державної прикордонної служба України, відомостей про перетин кордону України ОСОБА_2 з 2022 року по 2025 рік, а також витребувати в органів реєстрації цивільного стану відомості про наявність актового запису про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою від 20.11.2025 року вказане клопотання було задоволено, витребувано з Державної прикордонної служби України відомості щодо перетинання громадянкою РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, державного кордону України у період з 24.02.2022 по день виконання ухвали суду. Витребувано з Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформації про смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у разі наявності інформації про смерть, надати належним чином завірену копію актового запису.

19.11.2025 року представником позивача подано до суду відповідь на запит зі школи.

20.11.2025 року представником позивача надані відповіді на запит з відповідь з КНП Південної міської ради Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району.

20.11.2025 року до суду надійшла відповідь з ГЦОСІ Державної прикордонної служби України.

09.12.2025 року надійшла відповідь з Державна прикордонної служби України.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справі без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив.

У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі.

Представник Служба у справах дітей Височанської селищної ради в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, його представника та свідків судом встановлено:

В 2011 році Позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з Відповідачем громадянкою російської федерації ОСОБА_2 . 17 вересня 2020 року рішенням суду №635/3557/20 шлюб розірвано. Від шлюбу з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 має неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані та мешкають разом з батьком, що підтверджено витягом №923 від 02.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що є рідним братом Позивача, та підтримує тісні стосунки з його сімєю. Свідок зазначив, що після ОСОБА_12 з ОСОБА_2 , вони стали жити окремо, а спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали мешкати з Відповідачем, однак на початку березня 2022 року Відповідач ОСОБА_13 привела дітей до будинку де мешкає ОСОБА_1 та залишила їх з батьком та пішла. З того часу жодного факту спілкування чи відвідування Відповідачем ОСОБА_1 чи спільних дітей йому не відомо. Свідок зазначив, що Позивач самостійно одноосібно, без участі матері, піклується про дітей, купує все необхідне, займається навчанням дітей, їх розвитком та дозвіллям. Факти участі матері дітей у витратах на дітей або проведення з ними спільного дозвілля з березня 2022 року і по день допиту у суді йому невідомі.Свідок зазначив, що Позивач є хорошим батьком для дітей, конфліктних ситуацій або недбалого ставлення до дітей не чинить.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , зазначила, що перебуває у стосунках з братом Позивача, а тому часто відвідує родину Позивача спілкується як з Позивачем так і з його дітьми. Свідок ОСОБА_14 зазначила, що за час знайомства з Позивачем та його дітьми, матір дітей ОСОБА_2 жодного разу не бачила. Свідок підтвердила, що вихованням та утриманням дітей Позивач займається особисто, без участі ОСОБА_2 . Свідок зазначила, що стосунки між Позивачем та його дітьми дуже хороші, Позивач дбайливо ставиться до своїх дітей забезпечуючи їм все необхідне для розвитку, навчання та дозвілля.

Опитана в судовому засіданні, з залученням спеціаліста психолога, спільна дитина Позивача та відповідача ОСОБА_4 повідомила суду, що її мати ОСОБА_2 після початку війни у 2022 році привела її та брата Кліма до їх батька ОСОБА_1 та залишила, з того часу мати будь яке спілкування з нею та братом перервала, жодного разу їх не відвідувала. Дитина повідомила, що одного разу бачила мати в магазині в селищі Високий, однак остання зробила вигляд, що не впізнала дитину та пішла геть.

Відповідно до висновку №301/01-36 від 20.08.2025 Служба у справах дітей Височанської селищної ради, вважає за доцільне визначити місце проживання місця проживання дітей та встановлення факту самостійного виховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доцільним для захисту прав та найкращих інтересів дітей. Спеціалістами служби 04.08.2025 року було здійснено виїзд за адресою реєстрації місця проживання дітей - АДРЕСА_1 , під час якого за вище зазначеною адресою знаходились ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також бабуся дітей (мати ОСОБА_1 ). У дітей є окрема кімната, окремі спальні місця, комп`ютер для навчання, робочий стіл та усі не обхідні речі. Мати матеріально не взмозі створити дітям такі умов, які б відповідали їх найкращим інтересам та не заперечує щоб діти проживали з батьком.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит адвоката Волкова І.М. від 19.11.2025 №453 КНП Південної міської ради Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району зазначено, що ОСОБА_2 не відвідує з дітьми лікарню, не має чинної декларації від свого імені з педіатром в інтересах дітей, та за медичною допомогою в інтересх дітей з 2021 року не зверталась.

Згідно з Довідкою з освітнього закладу від 17.11.2025 № 01-12/147 вказано, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 8-Б класі, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається у 4-В класі в Мукачівській ЗОШ І - ІІІ ст. №20 ім. О. Духновича та проживають разом з батьком ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який одноосібно займається вихованням дітей. Діти охайні та доглянуті. Мати дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,з 01 вересня 2022 року і по теперішній час не приймає участі у їх вихованні, не спілкується вчителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням сина та доньки, не була присутній жодного разу на шкільних та позакласних заходах.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України надати відомості про перетин державного кордону громадянкою російської федерації ОСОБА_2 01.09.1982 року, за період 2022-2025 року не вбачається за можливе через відсутність відомостей про написання її імені та прізвища латинським алфавітом. Крім того, додатково інформовано, що з початком військової агресії російської федерації проти держави Україна Державною прикордонною службою України забезпечено безперешкодне перетинання державного кордону на виїзд з території України громадянами України, дітьми та іншими вразливими категоріями осіб, що евакуювались із зони бойових дій.

Згідно відомостей від з органу реєстрації актів цивільного стану відомостей про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент отримання запиту суду не значиться.

Таким чином судом достеменно встановлено, що відповідач, мати дітей, з дітьми не мешкає. На початку березня 2022 року, після розпочатку збройної агресії російської федерації проти України, зв`язок з матір`ю дітей повністю обірвався, її місце знаходження невідому, батько дітей ОСОБА_1 виховує спільних неповнолітніх дітей самостійно, без участі матері. Також ОСОБА_1 має ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , старший син мешкає з матір`ю ОСОБА_7 , батько дитини справно сплачує аліменти, про що свідчить довідка з ВДВС, бере участь у вихованні старшого сина, жодних нарікань з боку матері діти або соціальних служб не має.

За змістом частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи ОСОБА_1 має неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такий правовий висновок зроблено і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» ухвалив рішення де визначив «інтереси дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

У постанові Верховного Суду 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17 міститься правовий висновок, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналіз зазначених норм права та релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином судом встановлено, на підставі оцінки матеріалів справи, що донька Позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають разом з батьком, за адресою: АДРЕСА_1 , який виконує свої батьківськи обов`язки належним чином. Встановити місце перебування матері дитини під час розгляду справи не надалось можливим.

Враховуючи вказані обставини справи, позов у частині визначення місця проживання дитини з батьком слід задовольнити.

Судом встановлено, що донька Позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають разом з батьком. Відповідачка зі своєю дитино на час розгляду справи не проживає, не спілкується та не приймає участі у вихованні та житті дітей.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем, суд виходить з наступного.

Суд звертає увагу на те, що у справах позовного провадження факт проживання дитини з одним із батьків, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, зазначити мету встановлення факту.

До сфери п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України також належать суміжні способи захисту прав, що не вносять змін до існуючих правовідносин. Зокрема, у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

В поданому до суду позові позивач зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачу необхідно для того, щоб, здійснити право на відстрочку від мобілізації, передбачене пунктом 4 частини 1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Так, в судовому засіданні встановлено обставин, які свідчать, що мати дитини - відповідач самоусунулась від виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей.

Предметом розгляду справи в цій частині є вимога позивача (заявлена в позовному провадженні) про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 сформувала такі висновки: з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися (пункт 72);для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється (пункт 73); оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати,що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх (пункт 74); СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини (пункт 75);оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі в між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (пункт 87).

Факт одноосібного виховання дитини одним батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно, підстав для встановлення окремого факту, який підлягає встановленню під час вирішення спору по суті відсутні.

На переконання суду, та обставина, що відповідачка самоусунулася від виховання своїх дітей, внаслідок чого позивач вимушений утримувати та виховувати дітей на даний час самостійно, свідчить про наявність підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем, як окремого юридичного факту.

Відповідно до вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволенні вимог в частині встановлення факту виховання неповнолітніх доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 244, 259, 264-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд, -

ВИРІШИВ

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх батьком ОСОБА_1 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: невідома;

третя особа: Служба у справах дітей Височанської селищної ради, , юридична адреса: Харківська обл., Харківський район, селище Високий, вул. Бульварна, буд. 18.

Суддя Базов О.В.