ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 587/379/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявник Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Пересадько Олександр Борисович,

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадька Олександра Борисовича на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року, яка постановлена суддею Костенко Є.К. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Пересадько Олександр Борисович звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадька О.Б. перебуває виконавче провадження №75637605 з примусового виконання виконавчого листа №587/379/22 від 08.07.2024 про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 140 500 грн та штрафу у розмірі 75 000 доларів США.

Виконавцем вжито дій щодо розшуку майна боржника та виявлення його доходів, разом із цим, незважаючи на те, що в судовому порядку було постановлено рішення про звернення стягнення на майно боржника, а саме: квартири за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 ухиляється від виконання законних вимог приватного виконавця, що перешкоджає проведенню виконавчих дій та остаточного виконання судового рішення.

Посилаючись на викладене просив суд: надати дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_2 за адресами: АДРЕСА_4 , та до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , для проведення приватним виконавцем виконавчих дій по виконанню виконавчого листа №587/379/22 від 17.05.2024 про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 140 500 грн та штрафу у розмірі 75 000 доларів США.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадька О.Б. про примусове проникнення до житла - відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Пересадько О.Б. просить ухвалу суду скасувати та винести рішення, яким задовольнити подання щодо примусового проникненя до житла боржника.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, зазначаючи про відсутність доказів проживання боржника на території України, яка не є окупованою, фактично поставив можливість виконання рішення суду у залежність від бажання боржника рееєструватися як внутрішньо переміщена особа.

Посилаючись на відсутність доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції не врахував, що рекомендоване поштове відправлення повернулося з відміткою відділення зв?язку «за закінченням терміну зберігання». Положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» зобов?язують виконавця направити на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження, однак, на виконавця не покладено обов?язок пересвідчуватися в отриманні адресатом кореспонденції, що узгоджується із сталою судовою правктикою.

Суд дійшов необгрунтованих висновків про те, що боржник не повідомлявся про вихід виконавця, адже, жодними нормативно-правовим актом не передбачено обов?язок виконавця провідомляти боржника про опис майна. Участь боржника у виконавчому провадженні є його правом, а тому його відсутність під час вчинення виконавчої дії щодо опису та арешту майна, не звільняє виконавця від обов??язку здійснити вказані виконавчі дії.

Посилання суду на ту обставину, що боржника ОСОБА_3 не було повідомено про наявність судового рішення є необгрунтованим, адже, рішення суду набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню.

Не погоджується апелянт і з висновком суду першої інстанції щодо відсутності обгрунтувань, які свідчили б про неможливість звернення стягнення на майно боржника у відповідності до ст.ст. 56,57, 61 Закону України «Про викоанвче провадження» та потребували саме проникнення до житла, адже, арешт на майно боржника накладається лише після його опису.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Пересадьком О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75637605 про примусове виконання виконавчого листа №587/379/22 від 08.07.2024, що видав Дружківський міський суд Донецької області.

На підтвердження відправлення постанови від 25.07.2024 боржнику надано квитанції АТ "Укрпошта".

В матеріалах справи наявний виклик приватного виконавця №25119 від 22.08.2024 на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого зобов`язують останнього з`явитись до виконавця 29.08.2024 щодо сплати боргу.

На підтвердження відправлення виклику боржнику надано квитанції АТ "Укрпошта".

В матеріалах справи містяться акти приватного виконаця ОСОБА_4 від 24.04.2025, 02.05.2025, 29.06.2025, 17.07.2025, згідно яких після виходу за відомими адресами боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , встановлено, що двері зачинені, ніхто не відчиняє, сусіди повідомили, що у вищевказаних квартирах давно ніхто не проживає, кореспонденція, у тому числі і від приватного виконаця в межах даного виконавчого провадження залишилася у дверях квартир.

До подання долучено запити і відповіді Пенсійного фонду України, Державної фіскальної (податкової) служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Північно-східного міжрегіональногол управління Державної служби з питань праці, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно з яких вбачається, що встановити наявність доходів, рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_2 не вдалося.

В матеріалах справи міститься рішення Лебединського районного суду Сумської області від 26.01.2022, у справі №759/273/20, згідно з яким за результатами розгляду заяви про поділ спільного майна подружжя за ОСОБА_2 було визнано право власності на нерухоме майно, а саме: квартири за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 .

До матеріалів справи долучено постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2025 у справі №592/15034/24, згідно якої було ухвалено звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 21,6 кв.м., житловою площею 12,0 кв.м.; квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 72,0 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :04:009:0009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 .

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, м. Ясинувата є тимчасово окупованим з 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадька О.Б. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження, суд першої інстанції посилався на те, що виконавцем не надано доказів про обізнаність боржника з відкриттям щодо нього виконавчого провадження, оскільки відомостей про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять. Серед наданих разом з поданням копій матеріалів виконавчого провадження містяться квитанції поштового відправлення, які суд оцінив критично, як доказ підтвердження факту відправлення постанов виконавця.

При цьому, суд врахував, що за матеріалами подання немає жодного доказу того, що боржнику ОСОБА_2 приватним виконавцем надано строк на добровільне виконання судового рішення, що він повідомлений про примусове виконання судового рішення, що він викликався до державного виконавця, повідомлявся про вихід державного виконавця за адресою боржника, отже, відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до свого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України також передбачено право на недоторканність житла. У ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Отже, необхідність у примусовому проникненні до житла боржника фізичної особи, може бути обгрунтованою у випадку, якщо боржник свідомо ухиляється від вимоги приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, і проникнення до житла боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, обгрунтованість проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні.

Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_2 взагалі обізнаний про наявність судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Зокрема, заявником не доведено факту належного повідомлення та підтвердження отримання боржником ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику приватного виконавця.

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали подання не містять достатніх доказів, а відповідно і фактів, умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, на підставі чого суд правильно визнав подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Пересадька Олександра Борисовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: