КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/826/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 367/2184/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2024 року

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», яка подана представником Васюком Миколою Миколайовичем, на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2024 року, ухвалені у складі судді Кравчук Ю.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У квітні 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.11.2011 року житловий будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію. 22.09.2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку № 1 та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити та видати свідоцтво про право власності ТОВ «Аверс-сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

20.02.2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ «Аверс-сіті» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року у справі № 367/1605/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.10.2013 року, визнано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.04.2014 року касаційну скаргу ТОВ «Аверс-сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16.10.2013 року задоволено частково, судові рішення скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2014 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

29.03.2017 року представник ТОВ «Аверс-сіті» отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався, що спірна квартира на праві власності належить ОСОБА_1 .

Так, 04.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним О.Є. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, позивач вважав, що в період з 24.06.2013 року по 02.04.2014 року ОСОБА_3 міг вільно зареєструвати та продати квартиру на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.06.2013 року у справі № 367/1605/13-ц. Крім того, зазначає, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83723581 від 29.03.2017 року відомо останнього власника майна, яким є відповідач ОСОБА_1 , який здійснив реєстрацію права власності 04.10.2013 року.

Із урахуванням уточнених позовних вимог позивач ТОВ «Аверс-сіті» просив суд витребувати у ОСОБА_1 на його користь об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, загальною площею 128,3 кв. м.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2024 року позов ТОВ «Аверс-сіті» задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аверс-Сіті» об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, загальною площею: 128,3 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

07 лютого 2024 року від представника ТОВ «Аверс-Сіті» - Васюка М.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2024 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аверс-сіті» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ярошенко Д.В. звернувсяз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував відсутність у ТОВ «Аверс-сіті» підстав для витребування майна у ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 виконав зобов`язання перед позивачем в повному обсязі та на підставі договору купівлі-продажу отримав майнові права на спірну квартиру.

Вказані обставини свідчать про відсутність правомірних (законних) підстав для виникнення у позивача права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відтак відсутні підстави для захисту такого права шляхом витребування спірної квартири у ОСОБА_1 , який добросовісно придбав її на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_3 . Аналогічні правовідносини досліджувались Верховним Судом у справі № 367/4089/14-ц.

Також судом першої інстанції проігнорований той факт, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а тому позивач не може витребувати спірну квартиру, що підтверджується рішенням Ірпінського міського від 19.06.2013 року у справі № 367/1605/13-ц, яке набрало законної сили та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де відсутні будь-які обтяження вказаної квартири або зареєстровані права третіх осіб. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 на момент придбання квартири не знав та не міг знати про наявність прав третіх осіб на квартиру, а відтак є добросовісним набувачем спірної квартири.

Також суд першої інстанції дійшов помилкових висновків стосовно строків позовної давності, стверджуючи, що право на звернення з позовом до суду у ТОВ «Аверс-Сіті» виникло після оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 02.04.2014 року. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 914/3244/16, вважає початок перебігу позовної давності вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України обчислюється з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна у володіння іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, представник ТОВ «Аверс-Сіті» - Васюк М.М. звернувсяз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував об`єм наданих послуг, оскільки понесені витрати про надання правничої допомоги є доведеними. Звертає увагу на те, що відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат та не спростовані доводи позивача про їх обґрунтованість.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник ТОВ «Аверс-Сіті» - Васюк М.М.просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2024 року - без змін.

Звертає увагу на те що, відповідно до постанов Верховного Суду від 28.01.2021 року у справі №367/8910/17, від 01.03.2023 року у справі № 367/3799/17, від 11.04.2023 року у справі № 367/4267/18, від 20.05.2024 року у справі № 367/7674/17 у подібних правовідносинах, де однією із сторін є ТОВ «Аверс-сіті», касаційний суд дійшов висновку про те, що вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позовної давності у цій справі, вважає, що відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 та від 19.11.2019 року у справі № 911/3677/17 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У цій справі таким моментом є дата оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 року.

Додатково повідомляє, що попередній розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції орієнтовно складає 40 000 грн.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, заперечувала проти доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, поданої стороною позивача.

Представник позивача ТОВ «Аверс-сіті» - Васюк М.М.заперечував проти доводів апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду залишити без змін, доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції підтримав, просив суд скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, подана представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Ярошенко Д.В., підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ТОВ «Аверс-Сіті», яка подана представником Васюком М.М., не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира вибула з власності ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_3 на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, а тому наявні підстави для витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аверс-Сіті» спірного об`єкта нерухомості. Позивач не пропустив строку позовної давності, оскільки момент набуття права на звернення до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння - є датою оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 року, яка була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.04.2014 року.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, оскільки висновки не у повному обсязі відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Аверс-Сіті» є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: АДРЕСА_6 .

16.09.2011 року житловий будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію, що підтверджується Сертифікатом відповідності КС № 6, який засвідчує відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку з об`єктами соціально-побутового призначення та багатоповерхового паркінгу (т.1 а.с.5).

22.09.2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 присвоєно поштову адресу житловому будинку АДРЕСА_1 , та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтво про право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6-16).

Згідно із додатком до вказаного рішення квартира АДРЕСА_1 має загальну площу - 128,30 кв. м, житлову - 24,70 кв. м.

Згідно з інформацією з реєстру прав на нерухоме майно від 11.10.2012 року № 37856260 ТОВ «Аверс-сіті» було власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11.10.2012 року серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 22.09.2011 року № 270 (т.1 а.с. 92-93).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року у справі № 367/1605/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ТОВ «Аверс-сіті» передати ОСОБА_3 технічну документацію на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 17-22).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16.10.2013 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.23-26).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ «Аверс-сіті» про визнання права власності - залишено без розгляду (т.1 а.с.27).

23 липня 2013 року ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на житлове приміщення - спірну квартиру на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року у справі № 367/1605/13-ц, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2014270, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого Державним реєстратором Заболотним А.В. від 23.07.2013, рішення про державну реєстрацію від 05.08.2013 року, індексний номер: 4756984 (т.1, а.с.91).

04 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ,загальною площею 128,3 кв. м, житловою площа 24,7 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним О.Є. (т.1 а.с. 75, 76).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10306475 від 04.10.2013 року, власником об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером № 2730801 за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 77).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також - органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).

Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.ч. 1-3 ст. 388 ЦК України): 1) якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 6-2233цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 522/2202/15-ц.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння власника ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року у справі № 367/1605-13-ц, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, ухвалених щодо цього майна, які в подальшому були скасовані постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 квітня 2014 року.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності залишено без розгляду.

Таким чином, спірна квартира вибула з володіння ТОВ «Аверс-Сіті» поза його волею.

Відповідач у цій справі ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року, укладеного із ОСОБА_3 .

Таким чином, відповідач є останнім набувачем спірного нерухомого майна. При цьому встановлено, що він є добросовісним набувачем та спірну квартиру отримав за відплатним договором.

Враховуючи те, що спірна квартира вибула з власності ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_3 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року справа № 367/1605/13-ц, яке в подальшому було скасоване, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Наведене узгоджується із висновками, зробленими Верховним Судом у постановах від 11.04.2023 року у справі № 367/4267/18, від 20.05.2024 року у справі № 367/7674/17 за позовом ТОВ «Аверс-сіті» про витребування квартири. У постанові від 20.05.2024 року Верховний Суд зазначив, що у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Встановлено, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2013 року, яке в подальшому було скасоване постановою Верховного Суду України від 24 червня 2015 року. Оскільки спірна нерухомість вибула з володіння ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, суди зробили правильний висновок про витребування цього майна від останнього набувача ОСОБА_1

Разом з цим, відповідач у суді першої інстанції заявляв про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин (т. 2 а.с. 32, 33).

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц виклала правовий висновок про те, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц виклала правовий висновок про те, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач - що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначене є наслідком дії загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, котрі є підставами її вимог і заперечень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 року у справі № 914/3224/16 сформулювала висновок, згідно з яким початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України відліковувався з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 750/254/22, порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Судом у цій справі встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 року у справі № 367/1605/13-ц, визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , та зобов`язано ТОВ «Аверс-сіті» передати ОСОБА_3 технічну документацію зазначений об`єкт нерухомості.

На вказане рішення суду ТОВ «Аверс-Сіті» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2013 року апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, а ухвалою від 06 серпня 2013 року - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Аверс-Сіті».

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції про визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 - залишено без змін.

Таким чином, з липня 2013 року ТОВ «Аверс-Сіті» дізналося про набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, яка у жовтні 2013 року була відчужена ним добросовісному набувачу - відповідачу ОСОБА_1 .

Звернувшись із позовом до ОСОБА_1 про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння у квітні 2017 року, ТОВ «Аверс-Сіті» пропустило трирічний строк позовної давності.

За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не пропустив строку позовної давності, оскільки момент набуття права на звернення до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння - є датою оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 року, яка була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.04.2014 року.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення прав позивача у спірних правовідносинах, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву відповідачем, тому суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, проте помилково вважав, що позивачем не пропущено строку позовної давності, що свідчить про те, що висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог із мотивів, наведених у цій постанові.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, тому відсутні підстави для компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Отже, додаткове рішення суду першої інстанції також підлягає скасуванню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2400 грн, що підтверджується квитанцією від 22.03.2024 року (т. 2 а. с. 163).

Таким чином, позивач повинен компенсувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2400 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», яка подана представником Васюком Миколою Миколайовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2024 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2400 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.