Справа № 346/4625/25
Провадження № 2/346/2594/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом в користь позивача. ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка подала до приватного нотаріуса заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині та про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя. На день смерті ОСОБА_3 йому на праві спільної сумісної власності з дружиною належало нерухоме майно, а саме: 64/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер :15:005:0062, що в АДРЕСА_1 ; садовий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ;земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,0766 га, кадастровий номер :11:001:0139 для індивідуального садівництва, що за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила йому у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що: щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами - наявні розбіжності в загальній площі будинку, що вказана у правовстановлюючому документі, та в інших документах на дане майно; щодо 1/2 частки земельної ділянки площею 0,05 га розбіжності в кадастровому номері даної земельної ділянки, яка вказана у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, та у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; щодо садового будинку наявність розбіжностей в переліку будівель та споруд, а саме зазначення наявності вбиральні в свідоцтві про право власності на нерухоме майно і її відсутність у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно; щодо земельної ділянки площею 0,0766 га наявність не застереженого виправлення в тексті Державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку.

Вказує, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 року та ухвалою суду від 19.09.2015 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку, а всього з урахуванням господарських будівель та споруд на 64/100 частин будинковолодіння в АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку загальною площею 83 кв. м., житловою площею 59,5 кв. м. В технічному паспорті на будинок садибного типу від 19.02.2024 року загальна площа будинку становить 91,5 кв. м., житлова 59,5 кв. м.; у виписці з інвентаризаційних матеріалів від 19.01.2024 року вказано, що загальна площа будинку змінилась внаслідок демонтажу печей та самочинно збудованої прибудови до будинку площею 8,5 кв. м.

В дійсності, в даному будинку є самочинна прибудова, про яку суду, при ухваленні рішення від 28.04.2015 року було відомо, і, враховуючи сформований порядок користування будинком, суд присудив ОСОБА_3 частину будинку, якою він користувався, і в якій відсутня дана прибудова. В рішенні суду вказано, що загальна площа приміщень ОСОБА_3 становить 41,4 кв. м., житлова 29,5 кв. м., а загальна площа приміщень ОСОБА_4 - 50,1 кв. м. ( в тому числі самочинна прибудова площею 8,5 кв. м.), а отже сумарно загальна площа всього будинку по рішенню суду становить 91,5 кв. м., житлова 59,5 кв. м. Отже, з часу ухвалення рішення суду та станом на дату видачі вищевказаних технічного паспорта і виписки з інвентаризаційних матеріалів житлова і загальна площа будинку не змінювались.

Приватний нотаріус, приймаючи рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі вказаного судового рішення вказала в ньому загальну площу будинку 83 кв. м., тобто за мінусом самочинно збудованої прибудови площею 8,5 кв. м., а також зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку, а не 64/100 часток вказаного будинку на тій підставі, що самочинно збудована прибудова не є об`єктом права власності, а при реєстрації часткової власності вказується розмір частки кожного співвласника, що є фактичним вираженням його права, а не у відсотках ( 64/100 дорівнює 1/2 частці).

Щодо визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,05 га зазначає, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 002689, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га передана у спільну часткову власність ( по 1/2 частці) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . В 2013 році дана земельна ділянка була сформована, їй присвоєно кадастровий номер 0:15:005:0060. В подальшому, за згодою її співвласників дана земельна ділянка поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 0:15:005:0061 (власник ОСОБА_5 ) і 0:15:005:0062 (власник ОСОБА_3 ), а кадастровий номер 0:15:005:0060 анульовано. Водночас, 08.03.2017 року приватний нотаріус здійснила державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку, і при цьому зазначила, що об`єкт знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 0:15:005:0060, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Отже, приватний нотаріус 08.03.2017 року при здійсненні вищевказаних реєстраційних дій помилково зазначила невірний кадастровий номер вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_3 , виправити дану помилку у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 неможливо.

З приводу визнання права власності на 1/2 частку садового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами вказав, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Коломийської міської ради 21.02.2012 року, ОСОБА_3 належить на праві власності садовий будинок літери «А» з господарськими будівлями та спорудами: навісом - «Б», вбиральнею - «В», огорожею - №1,2 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . Водночас, у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ОКП «Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» 07.05.2012 року, в описі об`єкта зазначено, що вбиральню знесено. Фактично в дійсності в 2012 році вказана вбиральня була знесена, а у 2013 році на її місці встановлена така ж вбиральня - В.

Що стосується земельної ділянки площею 0,0766 га, то у Державному акті на право приватної власності на землю є виправлення а саме в графі місця проживання власника нумерацію будинку АДРЕСА_4 виправлено на 19, що зроблено кульковою ручкою, синім чорнилом без жодного засвідчення, що і стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, оскільки для вчинення нотаріальних дій нотаріус не приймає документи, які містять підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення. У видачі копії вказаного державного акту позивачу відмовлено.

Враховуючи наведене, позивач просить визнати за ним право власності на: 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 83 кв. м., житловою площею 59,5 кв. м., господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер :15:005:0062, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1 ; 1/2 частку садового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0766 га, кадастровий номер :11:001:0139 для індивідуального садівництва, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її та позивача відсутності (а.с. 152).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить розгляд справи проводити в її відсутності ( а.с. 97 ).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

29.08.1958 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_7 », актовий запис № 269 від 29.08.1958 року, про що свідчать дані копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 29.08.1958 року (а.с. 21).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Коломийської міської ради 21.02.2012 року згідно з рішенням №40 від 24.01.2012 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належав садовий будинок АДРЕСА_5 , а також господарські будівлі та споруди: навіс літера Б, вбиральня літера В, огорожа №1,2 . Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у витязі про державну реєстрацію прав № 33519298 від 19.03.2012 року ( а.с. 34, 35 ).

Відповідно до копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ №79071 від 19.01.2024 року згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на садовий будинок, що в АДРЕСА_3 , а також господарські будівлі та споруди: навіс літера Б, вбиральня літера В, огорожа №1,2 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі вищевказаного свідоцтва від 21.02.2012 року (а.с. 40).

У витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно №34042600, виданого 07.05.2012 року ОКП «Коломийське МБТІ» вказано, що право власності на садовий будинок АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі вищевказаного свідоцтва від 21.02.2012 року; в описі об`єкта зазначено: садовий будинок загальною площею 21,9 кв. м., а також господарські будівлі та споруди: навіс літера Б, огорожа №1, 2 ; згідно з приміткою вбиральня літера В знесено; витяг видано для оформлення договору відчуження; витяг дійсний протягом трьох місяців, окрім випадку його видачі спадкоємцям для оформлення спадщини ( а.с. 41 ).

Згідно з копією довідки №102/01-10, виданої 22.05.2013 року Управлінням архітектури, містобудування та капітального будівництва, рішенням виконкому міської ради №234 від 18.07.1995 року змінено поштову адресу житлового будинку з АДРЕСА_6 ) на АДРЕСА_1 ( а.с. 30 ).

Згідно з даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 26.06.2013 року за номером НВ-013, на підставі рішення органу місцевого самоврядування №194 від 15.06.1994 року, проведена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером: :15:005:0060, площею 0,1000 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), що в АДРЕСА_7 , дата державної реєстрації земельної ділянки 07.11.1995 року, власник ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( по 1/2 частці ( а.с. 33 )).

У відповідності до даних копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 , виданого 02.08.2013 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер :15:005:0062, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що в АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7488534 від 02.08.2013 року (а.с. 31, 32 ).

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 17.02.2015 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 382, ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто позивачу; відомості щодо реєстрації вказаного заповіту зазначені також у витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39653364 від 17.02.2025 року (а.с. 11, 119).

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, а всього з урахуванням господарських будівель і споруд на 64/100 частини будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 , а саме на приміщення 1-2 площею 3,9 кв. м., 2-2 площею 8,0 кв. м., 2-3 площею 12,3 кв. м., 2-4 площею 17,2 кв. м., житлового будинку, загальною площею 41,4 кв. м., житловою площею 29,5 кв. м., допоміжною площею 8,0 кв. м., площею літніх приміщень 3,9 кв. м., літню кухню - літера Б, сарай - літери В, Г та Д, гараж -літера Е, вбиральню - літера Ж, 1/2 криниці №1, огорожу - №2, 3, 6, 7, замощення №13, 15-17 ( а.с. 22-23 ).

Ухвалою вказаного суду від 19.08.2015 року роз`яснено рішення суду від 28.04.2015 року в тому, що за ОСОБА_3 визнано право власності на 64/100 частини будинковолодіння в АДРЕСА_1 , а саме на приміщення 1-2 площею 3,9 кв. м., 2-2 площею 8,0 кв. м., 2-3 площею 12,3 кв. м., 2-4 площею 17,2 кв. м., житлового будинку, загальною площею 41,4 кв. м., житловою площею 29,5 кв. м., допоміжною площею 8,0 кв. м., площею літніх приміщень 3,9 кв. м., літню кухню - літера Б, сарай - літера В, Г та Д, гараж - літера Е, вбиральню літера - Ж, 1/2 криниці №1, огорожу - №2, 3, 6, 7, замощення - №13, 15-17 (а.с. 24 ).

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82006453 від 08.03.2017 року, у вказаному реєстрі актуальна інформація про те, що за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності ( 1/2 частка ) на житловий будинок, загальною площею 83 кв. м., житловою площею 59,5 кв. м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні - літера Б, сараю - літера В, Г та Д, гаражу - літера Е, вбиральні - літера Ж, криниці №1, огорожі №2-9 , замощення №13-18, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава внесення запису: заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 року, дата державної реєстрації: 03.03.2017 року; земельна ділянка місця розташування кадастровий номер :15:005:0060, цільове призначення для обслуговування будівель та господарських споруд ( а.с. 25 ).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області (а.с. 12).

Відповідно до даних копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 19.02.2024 року, загальна площа житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , становить 91,5 кв. м., житлова 59,5 кв. м. (а. с. 26-28).

У виписці з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ №79073 від 19.01.2024 року вказано, що згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на будинок, що в АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_7 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Коломийською державною нотаріальною конторою 21.04.1958 року за №2222 та акту про закінчення будівництва від 05.10.1962 року, зареєстровано за ОСОБА_3 , а на 1/2 частку (по 1/4 частці - на підставі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя та про право на спадщину, посвідчених 31.03.1987 року Коломийською державною нотаріальною конторою за № Д-178 та № Д-180 ) за ОСОБА_5 . Згідно з даними опису майна, вказаний об`єкт складається з: житлового будинку, загальною площею 91,5 кв. м., житловою площею 59,5 кв. м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні - літера Б, сараю - літера В, Г та Д, гаражу - літера Е, вбиральні - літера Ж, криниці №1, огорожі №2-9 , замощення №13-18. Відповідно до примітки загальна площа житлового будинку змінилась з 79,1 кв. м. на 91,5 кв. м., житлова площа з 58,55 кв. м. на 59,5 кв. м. внаслідок демонтажу пічок та побудови прибудови до житлового будинку без дозвільної документації загальною площею 8,5 кв. м., коридор № 1-5 , площею 5,1 кв. м. та санвузол 1-6 площею 3,4 кв. м.; 1/2 частка будинковолодіння, яка належала спадкодавцю, складає 64/100 частки згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 року, а саме приміщення 1-2 площею 3,9 кв. м., 2-2 площею 8,0 кв. м., 2-3 площею 12,3 кв. м., 2-4 площею 17,2 кв. м., житлового будинку, загальною площею 41,4 кв. м., житловою площею 29,5 кв. м.; літня кухня літера Б, сарай літера В, Г та Д, гараж літера Е, вбиральня літера Ж, 1/2 криниці №1, огорожу №2, 3, 6, 7, замощення №13, 15-17 (а.с. 29 ).

Як встановлено з технічного паспорта на садовий ( дачний ) будинок, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 19.02.2024 року, загальна площа садового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , ( колишнє садове товариство Мічурінець, масив по АДРЕСА_3 ), становить 21,9 кв. м.; до його складу входять господарські будівлі і споруди: навіс літера Б, вбиральня літера В ( рік побудови 2013 року ), огорожа №1,2 ( а.с. 36-39 ).

Згідно з довідкою №67/02.3.-27, виданою 12.03.2023 року Управлінням містобудування Коломийської міської ради, змінено адресу земельної ділянки (кадастровий номер :11:001:0139 ) садівницьке АДРЕСА_8 ( а.с. 42 ).

Судом також встановлено, що згідно з даними копії Державного акту на право приватної власності на землю від 23.12.1993 року серії ІФ-17-2-000015, виданого на підставі рішення Коломийської міської ради №267 від 06.10.1993 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №131, ОСОБА_3 належала земельна ділянка, площею 0,0766 га, призначена для ведення садівництва, яка розташована на території АДРЕСА_3 . В цьому акті міститься виправлення в адресі проживання (номера будинку) особи, якій він виданий (а.с.43).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №Г-387/0-432/6-25 від 09.05.2025 року, в архіві відділу зберігається архівний примірник державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-07-2-000015, який видано ОСОБА_3 на підставі рішення Коломийської міської ради №267 від 06.10.1993 року на землю площею 0,0766 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням для ведення садівництва, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №131 ( а.с. 44 ).

Згідно з даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 08.03.2024 року за номером НВ-024, на підставі державного акту серії ІФ-17-2-000015 від 23.12.1993 року, проведена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером: :11:001:0139, площею 0,0766 га, призначеної для індивідуального садівництва, що в АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації земельної ділянки 09.10.2017 року, власник ОСОБА_3 ( а.с. 45-46 ).

11.03.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а ОСОБА_2 02.03.2021 року із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 (а. с. 112 зворот, - 114, 127 зворот, - 128 ).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63751737, виданого вказаним нотаріусом 01.03.2021 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи №7/2021 за номером у спадковому реєстрі 67279322, спадкодавець ОСОБА_3 (а.с.119 зворот).

11.04.2025 року позивач звернувся до вказаного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом на: 1/2 частину житлового будинку, з належними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_4 ); земельну ділянку загальною площею 0,05 га, кадастровий номер - :15:005:0062, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ; садовий будинок, з належними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (колишня адреса АДРЕСА_3 ; земельну ділянку загальною площею 0,0766 га, кадастровий номер :11:001:0139, для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с. 135-136 ).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 11.04.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на вище вказане нерухоме майно, оскільки: відповідно до відомостей, викладених у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого ОКП Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації станом на 19.02.2024 року загальна площа будинку становить 91,5 кв.м., житлова 59,5 кв.м., згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої вказаним бюро інвентаризації загальна площа будинку змінилась з 79,1 кв.м. на 91,5 кв.м., житлова з 58,55 кв.м. на 59,5 кв.м. внаслідок демонтажу пічок та побудови прибудови до житлового будинку без дозвільної документації загальною площею 8,5 кв. м., коридор № 1-5 , площею 5,1 кв. м. та санвузол 1-6 площею 3,4 кв. м.; внаслідок самочинної перебудови суттєво змінились технічні характеристики житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , а саме загальна площа. Крім того, наявні розбіжності в переліку ( описі ) будівель і споруд, які було чітко вказані в рушенні та ухвалі суду. Щодо земельної ділянки загальною площею 0,05 га, кадастровий номер - :15:005:0062, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 , вказано, що на момент проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером :15:005:0062 була сформована та державна реєстрація на неї була проведена, тоді як у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82006453 від 08.03.2018 року, при реєстрації права власності на 1/2 частку житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами зазначена земельна ділянка місця розташування з кадастровим номером :15:005:0060. Відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у правовстановлюючих документах іншого із співвласників житлового будинку, вказана 1/2 частка земельної ділянки площею 0,0500 га має кадастровий номер :15:005:0061. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2024 від 08.03.2024 року, вбачається, що кадастровий номер :15:005:0060 скасований, у разі коли земельна ділянка створена в результаті поділу/об`єднання. Отже, наявні розбіжності у відомостях, що містяться в поданих документах на нерухоме майно та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо садового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 наявність розбіжностей в переліку будівель та споруд, а саме зазначення наявності вбиральні в свідоцтві про право власності на нерухоме мано і її відсутність у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно (вбиральня літера «В» - знесено). У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку загальною площею 0,0766 га, кадастровий номер :11:001:0139, для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , відмовлено, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії ІФ-17-2-000015, виданому Коломийською міською радою Івано-Франківської області 23.12.1993 року на підставі рішення Коломийської міської ради №267 від 06.10.1993 року є незастережне виправлення, а саме у графі про відомості про власника, є виправлення в адресі ( а.с. 13-20).

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Положеннями частини першої статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

За загальним правилом ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не входять до складу спадщини об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Згідно з п. 6, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п .7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проте, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Так, долученими ним документами підтверджується право власності на частку житлового будинку за спадкодавцем на підставі відповідного рішення суду (з аналогічним переліком приміщень та площ).

Посилання на витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (садовий будинок) від 07.05.2012 року, який є дійсним протягом трьох місяців, є необґрунтованим, оскільки його дані втратили актуальність, а спорудження іншої будівлі (вбиральні) замість знесеної в 2013 році, що не потребує дозволу на виконання будівельних робіт, не можуть бути підставою для визнання права власності на вказане майно в судовому порядку. Крім того, такий витяг не є правовстановлюючим документом та видавався ОСОБА_3 для оформлення договору відчуження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, існування яких позивачем не доведено.

Слід зазначити, що позивачем не надано доказів вжиття заходів звернення до відповідних органів щодо усунення розбіжностей, зазначених у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо об`єктів нерухомого майна (їх складових, площі, часток визначених рішенням суду), зокрема, підстав здійснення іншим нотаріусом реєстрації житлового будинку (його часток) на земельній ділянці з кадастровий номером :15:005:0060), що анульований (скасований), як і не надано доказів поділу вказаної земельної ділянки. Частина спірного нерухомого майна (житловий будинок та земельна ділянка) зареєстрована на праві спільної часткової власності за спадкодавцем та ОСОБА_5 (по 1/2 частці), однак, ОСОБА_5 до участі в справі як співвласника вказаного майна не залучено.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно частин першої, третьої-четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року). Аналогічні положення передбачені і у чинному ЦПК України.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на незалучення належного відповідача (співвідповідача) співвласника спірного вищезазначеного нерухомого майна, а також Коломийську міську раду як орган місцевого самоврядування, якою видано державний акт, та на території якої знаходяться спірна земельна ділянка.

А залучивши всіх осіб, які є заінтересованими, позивач не позбавлена права на позов на загальних підставах.

Схожі висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі №542/250/22 (провадження №61-10042св23).

Щодо письмової заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі свого підтвердження не знайшли. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову цим відповідачем. Крім того, позивачем також не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав щодо спірного нерухомого майна відповідачем.

Тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. ст. 321, 328, 331, 346, 376, 1216-1217, 1223 ЦК України, та, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Підгороддя Рогатинського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 18 грудня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.