Справа № 211/9461/25
Провадження № 2-п/211/54/25
У Х В А Л А

іменем України

22 грудня 2025 року

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко Є.К.,

за участю секретаря судового засідання Гоєнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року по вказаній цивільній справі та, посилаючись на неповноту встановлення обставин при винесенні рішення, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії 14 жовтня 2025 року ухвалено заочне рішення, яким позов було задоволено.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилається на те, що він не отримував викликів у судове засідання, тому був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву. Також зазначає, що обсяг позовних вимог виходить за межі строку позовної давності, на період воєнного стану забороняється стягнення штрафних санкцій, витрати пов`язані з відправленням листа та отримання витягу, не відноситься до судових та не підлягають стягненню. Тому відповідач просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

У судове засідання сторони у справі не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та заяву, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України,заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

Судом встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії - позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» загальну суму заборгованості у сумі 54 319 гривень 09 копійки та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422 гривні 40 копійок, також відшкодування пов`язані з відправленням листа відповідачу в сумі 45 гривень 00 коп., витрати, пов`язані з отриманням витягу в сумі 41 гривня 00 коп.

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач у заяві про перегляд судового рішення, як на підставу для скасування заочного рішення, посилається на те, що відповідач не отримував повістки та був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву. Проте зазначена інформація спростовується, оскільки в матеріалах справи наявний поштовий конверт, в якому міститься судова повістка про виклик до суду, який повернувся у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Поштовий конверт було надіслано відповідачу за місцем його реєстрації, оскільки іншої інформації про місце проживання відповідача суду не відомо. Так з матеріалів справи вбачається, що справа до судового розгляду була призначена на 10.09.2025, судова повістка на 10.09.2025 була направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Доказів причин поважності неотримання судової повістки та неявки до суду у судові засідання відповідачем не надано.

Також, відповідач зазначає, що обсяг позовних вимог виходить за межі позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особо, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023р.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідн іположення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 202 0року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (20.08.2025 року) діяв та продовжує діяти правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею ЦК України.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

З огляду на зазначене судом відхиляються доводи відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідач, також посилається на те, що на період дії воєнного стану забороняється стягнення штрафних санкцій. Однак відповідно до розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних в період з січня 2021 року по листопад 2021 року включно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набирала чинності з дня її опублікування 06.03.2022 і застосовувалася з 24.02.2022.

Тобто, суд відхиляє зазначені доводи відповідача, оскільки штрафні санкції нараховані на заборгованість до 24.02.2022 року.

В заяві про перегляд заочного рішення, відповідач також посилається на те, що витрати, повязані з відправленням листа та отриманням витягу, не відносяться до судових та не підлягають стягненню.

Однак, суд відхиляє дане твердження оскільки, пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення процесуальних документів іншим учасникам справи позивачем надано суду копії описів вкладення до цінних листів, поштових накладних, фіскальних чеків оплати поштових відправлень. Також, до матеріалів справи долучено квитанцію про оплату послуги за надання відомостей з ДРРП на нерухоме майно в сумі 40,00 грн. та комісія банку 1,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поштові витрати та витрати пов`язані з формуванням витягу, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим є підстави для їх стягнення з відповідача.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не містить заперечень проти вимог позивача, які б спростовували висновок суду та посилання на докази, якими б ці заперечення обґрунтовувалися.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 81, 133, 256, 257, 284, 287, 288 ЦПК України, суд -

постановив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії - відмовити.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, до Дніпровського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включається до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Є.К. Костенко