ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/3862/25
Номер провадження 22-ц/818/4687/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2025 року в складі судді Ткаченко О.А. по справі № 629/3862/25 за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: державний виконавець Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Розиган Олена Валентинівна, на дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Лозівський ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ) .

Скарга мотивована тим, що в провадженні державного виконавця Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ Розиган О.В. перебуває виконавче провадження № 75900939 (зведене з виконавчих проваджень № 76854005, № 75867464, № 75867421 та № 74776183), в межах якого накладено арешт на належній їй рахунок IBAN НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який надходить пенсія в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 січня 2024 року на неповнолітню дитину як дружині, яка зайнята доглядом за дитиною померлого годувальника, яка не досягла 8-річного віку, і не працює.

Зазначені кошти мають цільове соціальне призначення, є єдиним джерелом існування особи та не можуть бути об`єктом примусового стягнення, у зв`язку з чим нею подано заяву про зняття арешту. Проте 28 травня 2025 року Лозівським ВДВС відмолено в задоволенні вказаної заяви, що свідчить про протиправну бездіяльністю посадових осіб ВДВС.

Посилаюсь на вказані обставини, ОСОБА_1 просила зобов`язати державного виконавця вжити заходів щодо зняття арешту з коштів пенсії на рахунку IBAN: НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».

18 червня 2025 року Лозівським ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ подано відзив, в якому відділ просив скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження ВП № 75900939, до складу якого входять виконавчі провадження: ВП № 75867464 - Виконавчий лист № 629/3187/24, виданий 14 серпня 2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 в сумі 9645,94 доларів США; ВР №74776183 - Виконавчий лист № 199/5233/22, виданий 30 січня 2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 в сумі 60 209,41 доларів США; ВР №75867421 - Виконавчий лист № 629/1689/24, виданий 15 серпня 2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 в сумі 81500 доларів США 00 центів; ВР № 76854005 - Виконавчий лист № 629/5440/24, виданий 25 грудня 2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_4 в сумі 155 800,51 грн.

17 квітня 2024 року постановою державного виконавця накладено арешт на кошти боржника.

Вказував, що саме банк визначає статус коштів божника та у разі існування обставин, що унеможливлює виконання постанови про накладення арешту, мав повернути вказану постанову без виконання з зазначенням відомостей про призначення коштів, що перебувають на рахунку боржника.

10 червня 2025 року ОСОБА_1 до відділу подано заяву про визначення поточного рахунку НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «Приватбанк», для здійснення видаткових операцій по виконавчому провадженню ВП № 75900939.

На підставі даної заяви, державним виконавцем 11 червня 2025 року винесено відповідну постанову та направлено до банку для виконання.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова про арешт коштів боржника була винесена у межах повноважень державного виконавця у відповідності до вимог Закону «України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

На вказане судове рішення 08 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нев`ядомський Антон Дмитрович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити її скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстави для накладення арешту на її рахунки відсутні, оскільки кошти на них мають цільове соціальне призначення, є єдиним джерелом існування особи та не можуть бути об`єктом примусового стягнення

Висновки суду першої інстанції про те, що їй достатньо суми коштів, які вона отримує в якості пенсії, суперечить нормам діючого законодавства. Розмір відрахувань із пенсії, стипендії та інших доходів боржника визначені статтею 70 Закону України "Про виконавче провадження" може становить за зальним правилом 20% із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проте з неї стягнуто кошти в більшому обсязі.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 грудня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с. 176177), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 1, а.с. 175);

Адвокатом Нев`ядомським Антоном Дмитровичем, який діє в інтересах ОСОБА_2 , отримано в електронному кабінеті 23 вересня 2025 року (т. 1, а.с. 173);

Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (заінтересованою особою) отримано в електронному кабінеті 23 вересня 2025 року (т. 1, а.с. 174).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга (не) підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ перебуває зведене виконавче провадження ВП № 75900939 до складу якого входять виконавчі провадження:

ВП № 75867464 - Виконавчий лист № 629/3187/24, виданий 14 серпня 2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 в сумі 9645,94 доларів США;

ВР №74776183- Виконавчий лист № 199/5233/22, виданий 30 січня 2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 в сумі 60 209,41 доларів США;

ВР №75867421 - Виконавчий лист № 629/1689/24, виданий 15 серпня 2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 в сумі 81 500 доларів США 00 центів;

ВР №76854005 - Виконавчий лист № 629/5440/24, виданий 25 грудня 2024 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_4 в сумі 155 800,51 грн (а.с. 39, 41-42,44, 51,52, 57,58,65,66).

Постановою державного виконавця Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ від 17 квітня 2024 року та 01 травня 2024 року у виконавчому провадженні ВП 74776183 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містять на відритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с. 73, 101).

22 серпня 2024 року державним виконавцем Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ складено акт про проведення торгів, відповідно до якого належне ОСОБА_1 майно - квартиру АДРЕСА_1 реалізовано за сумою 301210 грн (а.с. 96.)

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2025 року ОСОБА_1 має карту НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує пенсійні виплати. Також, на вказану карту (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) (а.с. 6 зворот).

19 травня 2025 року ГУ ПФУ України в Харківській області повідомлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01 січня 2024 року на неповнолітню дитину як дружина, яка зайнята доглядом за дитиною померлого годувальника, яка не досягла 8-річного віку, і не працює. Виплата пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2024 року здійснювалась через відділення зв`язку АТ «Укрпошта» за місцем реєстрації заявниці. Згідно з заявою виплата пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2025 року буде здійснюватися через поточний рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6).

27 травня 2025 року на заяву ОСОБА_1 Лозівським ВДВС у Лозівському районі Харківської області СМУ МЮ надано письмову відповідь про відсутність підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні № 75900939, посилаючись на статтю 52, 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 3-5).

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини 1 статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження№ 12-28гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини 4 статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.

Матеріали справи не містять доказів того, що рахунки ОСОБА_1 на які було накладено арешт, мають спеціальний режим використання.

Довідка, на яку посилається скаржниця в обґрунтування вимог, не містить даних, що рахунок в АТ КБ «Приват Банк» відкрито виключно для зарахування пенсії оскільки вказаний поточний рахунок відкритий для власних потреб фізичної особи та використовується для здійснення всіх банківських операцій фізичної особи відповідно до законодавства України.

Також, як вбачається 10 червня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про визначення поточного рахунку НОМЕР_1 для здійснення видаткових операцій, який відкрито у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.106).

Постановою старшого державного виконавця від 11 червня 2025 року вказаний рахунок визначено для здійснення видаткових операцій на суму й в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року (а.с. 110).

Відповідно до відповіді на запит до Пенсійного фонду України № 274259781 від 12 червня 2025 року, ГУ ПФУ в Харківській області виплачено ОСОБА_1 пенсію 01 червня 2025 року у розмірі 12 936,93 грн (а.с. 26).

Зважаючи, що розмір пенсії не перевищує розмір двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України, передбачених постановою державного виконавця, скаржник не позбавлена можливості використовувати ці надходження.

За цих обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволення скарги, оскільки заявниця не довела, що рахунки, на які державним виконавцем накладено арешт, є рахунками із спеціальним режимом використання, а банки їх такими не визнавали, тому державний виконавець не мав підстав згідно з частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина