Номер провадження: 22-ц/813/7355/25
Справа № 504/4355/18
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Назарової М.В.,

з участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Панько Михайло Михайлович на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року, постановленого під головуванням судді Доброва П.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою, та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, процентів за користування позикою та відшкодування, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 3 338 751,56 грн., з яких: 2 529 000,00 грн. сума основного боргу; 709 751,56 грн. проценти за користування позикою; 100 000,00 грн. розмір моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову зазначив, що 08 вересня 2005 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, оформлений розпискою, за яким відповідач отримала від позивача в борг 90 000,00 дол. США, які зобов`язалася повернути за першою вимогою, однак не виконала умови вказаного договору.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року, з урахуванням ухвали суду від 28 серпня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 08 вересня 2005 року у розмірі 90 000,00 дол. США, що еквівалентно 3 291 174,00 грн., та проценти за користування позикою у розмірі 8 100,00 дол. США, що еквівалентно 296 205,66 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Панько М.М. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідачка не отримувала від позивача грошові кошти у борг та не підписувала розписку від 08 вересня 2005 року, та, що позивач не надав доказів вимагати від позичальника виконання боргового зобов`язання.

Також апелянт звернув увагу, що у справі були призначені судова-технічна та почеркознавча експертиза, за висновками яких не був підтверджений факт того, що підпис на розписці зроблений ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт звернув увагу, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції просила застосувати положення щодо строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бурдинський С.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Панько М.М. залишена без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чебан С.В. подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чебан С.В. задоволена частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року та постанова Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення основної суми боргу за договором позики залишені без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення процентів скасована, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції справа переглядається в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення процентів.

В судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року учасники справи не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. 74, 75, 75 зв.б., 76, 76 зв.б. т. 3).

До суду від адвоката Свічкар В.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 80 т. 3).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині перегляду рішення про стягнення процентів, підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення процентів не відповідає зазначеним вимогам, за наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення відсотків, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню не лише сума основного боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за період із 29 листопада 2015 року до 29 листопада 2018 року, тобто за останні три роки, що передували зверненню до суду з цим позовом.

Однак, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08 вересня 2005 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у борг 90 000,00 дол. США з метою придбання у пайовиків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ремонтно-технічної майстерні та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10 т. 1).

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року, з урахуванням ухвали суду від 28 серпня 2023 року про виправлення описки, в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення основної суми боргу за договором позики у розмірі 90000 доларів США, залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2024 року та постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року (а.с. 23-28, 35, 179-183 т. 2, а.с. 47-58 т. 3).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 звертаючись до суду 30.11.2018 року з позовом до ОСОБА_1 просив окрім основного боргу стягнути відсотки за прострочення повернення боргу у розмірі 709 751 грн. 56 коп. з 09 вересня 2005 року по 30 листопада 2018 року (день звернення до суду) (а.с. 1-5 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що у розписці зазначено, що позичальник зобов`язується за першою вимогою позикодавця повернути отримані у борг грошові кошти або переоформити на позивача зазначені об`єкти нерухомості. Позовна давність за цим договором позики за домовленістю сторін збільшена до 15 (п`ятнадцяти) років (а.с. 10 т. 1).

Колегія суддів звертає увагу на те, що законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту.

Аналогічний висновок зроблено у постанові ВС від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11.

Позиція щодо можливості пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми позики саме шляхом подання до суду відповідного позову підтримана й у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №753/2362/17, від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18.

З урахуванням того, що у розписці зазначено про те, що позичальник зобов`язується за першою вимогою позикодавця повернути отримані у борг грошові кошти, а у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 звертався з вимогами про повернення грошових коштів до ОСОБА_1 , тому апеляційний суд приходить висновку, що днем пред`явлення ОСОБА_2 вимоги до ОСОБА_1 про повернення позики за договором від 08 вересня 2005 року, є дата його звернення до суду шляхом подання позову, саме 30 листопада 2018 року.

Колегія суддів також зазначає, що розрахунки щодо стягнення відсотків за прострочення зобов`язання, мають здійснюватися з дати, що наступила через тридцять днів після такого звернення, а саме з 31 грудня 2018 року, оскільки до моменту пред`явлення такої вимоги не настав строк повернення позики, а отже не може мати місця й порушення зобов`язання позичальником щодо повернення позики (а.с. 1, 10 т. 1).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи з аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що стягнення відсотків є можливим лише після порушення зобов`язання (тобто з 31 грудня 2018 року, оскільки до суду позивач звернувся 30 листопада 2018 року), проте в даному випадку суд першої інстанції в порушені норм матеріального права стягнув, із врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, 3% річних від простроченої суми, із 29.11.2015 року по 29.11.2018 року (трирічний період до моменту звернення до суду).

За наведених підстав, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги в частині неправомірності у стягнення відсотків, та вважає їх обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних у розмірі 8100 дол. США підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних, а тому рішення суду в частині оскарження підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині позовних вимог про стягнення процентівскасуванню, з відмовою в цій частині у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому, судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем були понесені судові витрати в розмірі 13215 грн.

При поданні касаційної скарги відповідачем були понесені судові витрати в розмірі 17620 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині стягнення відсотків, з ухваленням в оскаржуваній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сума судових витрат пропорційно задоволенню позовних вимог, а саме 8,2%, які понесені ОСОБА_1 у вигляді судового збору сплаченому за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 2528,47 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Панько Михайло Михайлович в частині позовної вимоги про стягнення процентів задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 серпня 2023 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення процентів скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 2528 гривень 47 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ М.В. Назарова