ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/9804/24
Номер провадження 22-ц/818/3587/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2025 року в складі судді Подус Г.С. по справі № 638/9804/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді викладача кафедри тактики (зенітних частин і підрозділів малої дальності та ближньої дії) факультету озброєння (та бойового застосування зенітних частин і підрозділів малої дальності та ближньої дії) (1 факультету) Харківського військового університету.

Наказом Головнокомандувача Військ Протиповітряної оборони від 08 жовтня 2004 року № 0119 він був звільнений у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та на підставі наказу начальника Харківського військового університету (по стройовій частині) від 20 жовтня 2004 року № 721 виключений зі списків особового складу університету з 20 жовтня 2004 року.

З 21 жовтня 2004 року він перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Проте, з 01 серпня 2008 року ГУ ПФУ в Харківській області систематично порушує його конституційне право на отримання пенсії у встановленому чинним законодавством України розмірі та впродовж 2008-2024 років він неодноразово звертався до судових органів з метою відновлення порушених прав.

Внаслідок тривалих неправомірних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює в 545 131,62 грн.

Вказував про порушення його звичайного укладу життя, через що він змушений прикладати значних зусиль для відновлення порушених прав та ще й постійно вимагати від держави України виконання рішень суду.

Посилаючись на вказані обставини , ОСОБА_1 просив стягнути з держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 545 131,62 грн моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю пенсійного органу та моральною шкодою, у зв`язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 16 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем спричинено йому моральну шкоду, яка полягає у порушенні права власності на частину пенсії, яка не була отримана у зв`язку з протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили у справах № 2-а-42/2010, 638/21757/14-а (в порядку виконання рішення справа № 638/10188/15-а), 638/5794/15-а, 520/893/21 та 520/3660/23.

Його права на соціальний захист, що гарантоване статтею 46 Конституції України було порушено, фактом систематичного тривалого невиконання судових рішень, а тому наявні підстави для покладення на державу відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за виявлені і доведені порушення його прав.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не з`явився.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 18 грудня 2025 року, надіслану апеляційним судом на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області останнім отримано в електронному кабінеті 11 червня 2025 року (т. 1, а.с. 131).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2010 року по справі №2-а-42/2010, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 жовтня 2012 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо невиконання заходів спрямованих на вирішення заяви на перерахунок пенсії протиправною та зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області:

- надати список до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що містить ім`я ОСОБА_1 для складання ІНФОРМАЦІЯ_2 довідки про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії;

- після отримання довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку розміру його пенсії, провести з 01 серпня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 і здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії з 01 серпня 2008 року по день проведення перерахунку;

- здійснити виплату перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати (https://reyestr.court.gov.ua/Review/10292903).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року по справі № 638/21757/14-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2015 року,:

- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо зменшення з 30 січня 2014 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області з 30 січня 2014 року без обмеження кінцевої дати нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням щомісячної винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/43235190).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року по справі № 638/10188/15-а, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року,:

- визнано бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо невиконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року по справі № 638/21757/14-а протиправною та такою що порушує права ОСОБА_1 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/54984205#)

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року по справі № 638/5794/15-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року,:

- визнано дії (бездіяльність) ГУ ПФУ в Харківській області щодо не виконання завдань покладених на нього п.п. 1, 3 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі яке затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2 щодо здійснення контролю за призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду, інших джерел, визначених законодавством протиправними;

- визнано дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії з грошового забезпечення без урахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби протиправними та такими що порушують права ОСОБА_1 як людини, які передбачені ст. 1 Протоколу № 1 к Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про додаткові види грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі якій обчислений з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби з 06 жовтня 2014 року до змін в законодавчому регулюванні щодо розміру та строків нарахування пенсій;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 06 жовтня 2014 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/56279238) .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2017 року визнано:

- протиправними бездіяльність (дії) ГУ ПФУ в Харківській області щодо невиконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року по справі № 638/5794/15-а, яка полягає у не перерахунку та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі який обчислений з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби з 06 жовтня 2014 року та не виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 06 жовтня 2014 року;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі який обчислений з урахуванням одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі зазначеному в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 листопада 2016 року недоплаченої частини основного розміру пенсії з 06 жовтня 2014 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/65755214, ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року по справі № 520/893/21, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2021 року,:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягає у не перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 пенсії, в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення визначеного ІНФОРМАЦІЯ_4 в довідці від 30 грудня 2020 року № ФХ-111323/ВСЗ, з 01 квітня 2019 року;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення визначеного ІНФОРМАЦІЯ_4 в довідці від 30 грудня 2020 року № ФХ-111323/ВСЗ;

- здійснити виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 01 квітня 2019 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98221723).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року по справі № 520/3660/23:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення ОСОБА_1 поновлення виплати щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року № 713 з 01 липня 2021 року;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року № 713 з 01 липня 2021 року, з урахуванням раніше визначених сум (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110970175).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року, залишеним без змін Другим апеляційним адміністративним судом від 27 травня 2024 року, по справі № 520/468/24:

- визнано бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», у повному розмірі без обмеження індексації пенсії максимальним розміром 1500,00 грн з 01 березня 2023 року протиправною;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», у повному розмірі без обмеження індексації пенсії максимальним розміром 1500,00 грн з 01 березня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/ Review/ 119304112).

Листом від 01 травня 2024 року № 13312-10850/О-03/8-2000/24 ГУПФУ в Харківській області повідомлено, що на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2010 року по справі № 2-а-42/2010 у листопаді 2012 року проведено перерахунок пенсії з 01 вересня 2008 року виплату якої проведено платіжним дорученням № 6490 від 02 квітня 2014 року, та нараховано компенсацію втрати частини доходів, яку включено до виплатної відомості грудня 2015 року. На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року по справі № 638/21757/14-а у червні 2015 року проведено перерахунок пенсії з 30 січня 2014 року (з урахуванням постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2014 по справі № 638/9779/13-а з 21 серпня 2014 року), різницю в пенсії включено до виплатної відомості грудня 2015 року. На виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року по справі № 638/5794/15-а у квітні та у грудні 2016 року проведено перерахунок пенсії з 06 жовтня 2014 року (на підставі різних довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 ), різницю в пенсії включено до виплатних відомостей травня 2016 року та січня 2017 року. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 по справі № 520/893/21 у серпні 2021 року проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року та нараховано різницю в пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 147 878,51 грн, виплату якої буде проведено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат на виконання рішень суду. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 по справі № 520/3660/23 у липні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2021 року та нараховано різницю в пенсії за період з 01 липня 2021 року по 31 липня 2023 року у розмірі 50 000,00 грн, виплату якої буде проведено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат на виконання рішень суду (а.с. 12-13).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

В одній з перших справ проти України, в якій Європейський суд з прав людини розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

У справі, яка переглядається, позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що йому завдано моральну шкоду неправомірною бездіяльністю відповідача, який порушує його конституційне право на отримання пенсії у встановленому чинним законодавством України розмірі. Впродовж 2008-2024 років він вимушений витрачати свій вільний час та кошти на захист порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом про оскарження бездіяльності відповідача та участю в судових засіданнях.

Факт протиправної бездіяльності відповідача встановлено судовими рішеннями, на виконання яких ГУ ПФУ в Харківській області неодноразово з 2008 року проводився перерахунок пенсії.

Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав шляхом ухвалення судом рішення на користь останнього про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, не може компенсувати ОСОБА_1 його немайнових втрат. Позивач був змушений самостійно доводити порушення своїх законних прав щодо отримання пенсії у належному розмірі шляхом звернення до ГУ ПФУ в Харківській області, яке, як компетентний орган, уповноважений державою на призначення, перерахунок та виплату пенсій, повинно було вжити відповідних заходів для забезпечення дотримання прав позивача, проте не виконало покладених на нього обов`язків, чим допустило бездіяльність та порушило право позивача на своєчасне та повне отримання відповідних виплат.

У подальшому, з огляду на протиправну відмову ГУ ПФУ в Харківській області, позивач був змушений оскаржувати дії та бездіяльність цього органу в порядку адміністративного судочинства. Вказані звернення та очікування позитивного рішення на свою користь тривали понад 10 років протягом цього часу він був змушений витрачати свої зусилля, відчувати безпорадність та пригніченість від дій державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачу завдано моральної шкоди.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням конкретних обставин справи, глибини завданої моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок бездіяльності державного органу, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з розглядом його заяви щодо перерахунку пенсії та зарахування відповідного стажу, колегія суддів доходить висновку, що сума у розмірі 10 000 грн є достатньою для відшкодування моральної шкоди, завданої йому бездіяльністю ГУ ПФУ в Харківській області.

Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у постановах Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц , від 14 квітня 2020 року у справі № 265/6121/18, від 27 травня 2020 року у справі № 554/8204/16-ц.

Згідно підпунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з Державного бюджету України 10 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Частинами 1, 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч), 00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2025 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина