ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2366/25
Провадження № 2-о/362/104/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.25 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Стукалова І.В. звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його матері ОСОБА_3 набув статусу дитини сироти, оскільки батька він не мав, запис про батька був вчинений на підставі ст. 135 СК України. Після смерті матері ОСОБА_2 залишився проживати зі своєю бабусею, яка виростила його. Вони спільно проживали, вели господарство, були зареєстровані за однією адресою. Подорослішавши, онук турбувався про заявника, у всьому надавав допомогу, в тому числі і фінансову, оплачував її лікування, забезпечував харчами, був для неї єдиною допомогою. Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 за власним бажанням був мобілізованим до лав ЗСУ, був призначеним на посаду командира відділення командира машини 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону в/ч НОМЕР_2 . Однак, з 26 березня 2023 року солдат ОСОБА_2 вважався зниклим безвісти. 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї №449, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 біля населеного пункту Бахмут Донецької області під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом територіальної цілісності та державного суверенітету України. Однак, відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 30.09.2024 р. №1691, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 , який з 26.03.2023 вважається зниклим безвісти, загинув під час виконання бойового завдання за бойовим розпорядженням пов`язаним із захистом Батьківщини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України в районі в районі населеного пункту Бахмут, Донецької області 26.03.2023.

Причини загибелі ОСОБА_2 під час виконання останнім обов`язків військової служби, зумовлених веденням бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини, на наявність причинно-наслідкового зв`язку між отриманими травмами та смертю - підтверджені витягом з протоколу засідання ВЛК ЦВЛК ЗСУ від 08.11.2024 р. 19 вересня 2024 р. видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 05.09.2024 р. № 3604 та додатку №4 до нього, наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. членам сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли внаслідок поранень) - в тому числі солдата ОСОБА_2 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З метою реалізації свого права на отримання грошової допомоги у зв`язку з загибеллю онука ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак, отримала роз`яснення про необхідність зібрання надання рішення суду яке підтверджує факт перебуванні її на утриманні свого загиблого онука.

Заявник зазначає, що вона як єдиний член сім`ї, отримала сповіщення про смерть онука, що саме вона отримувала від військової частини НОМЕР_2 грошове забезпечення свого онука ОСОБА_2 в період визнання його безвісти зниклим на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 від 13.11.2024 р. № 4591. Крім того, ОСОБА_1 є непрацездатною особою за віком пенсіонером, і отримує пенсію в розмірі 4180,15 грн. щомісячно, які не задовольняють всіх потреб її життєдіяльності, з огляду на наявні проблеми зі здоров`ям, потреби прийому медикаментозного лікування, а іноді і оперативного втручання. Так, саме онук ОСОБА_2 оплачував їй вартість імплантованої системи кардіостимуляції, купував ліки, вартість яких щомісячно становить приблизно 3113 грн. щомісячно. Заявниця вказує, що отримуваної нею пенсії в розмірі 4100 грн. не вистачало навіть на придбання ліків та оплати комунальних послуг, вартість яких загалом складає близько 5000 грн., тому цілком зрозуміло, що для забезпечення її продуктами харчування, одягом, елементарними побутовими предметами - вона потребувала фінансової допомоги, і цю допомогу надавав її онук ОСОБА_2 . Перебуваючи на службі онук постійно передавав заявниці кошти, іноді готівкою, іноді перераховуючи кошти на картку сусідки ОСОБА_4 для передачі їх заявниці, яка на той час ще не мала банківської карти. Саме завдяки виплатам грошового забезпечення ОСОБА_2 навіть після його смерті, ОСОБА_1 змогла оплатити операцію на лівому оці в офтальмологічному центрі «Ексімер», вартість якої склала 35800 грн.

Заявниця зазначає, що вона, будучи непрацездатною особою, постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою зі своїм онуком ОСОБА_2 , і перебувала на його утриманні, отримувала від нього постійну допомогу, оскільки і отримувана нею пенсія не задовольняла всіх потреб. Не маючи осіб, які б за законом зобов`язані утримувати заявника, допомогу вона отримувала лише від онука ОСОБА_2 , який був єдиною близькою для неї людиною, і надавав їй допомогу на постійній основі, а тому, після смерті онука втратила постійне та основне джерело засобів до існування.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та витребувано у приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.51).

03 червня 2025 р. від представника Міністерства оборони України Матієнка О.Б. надійшли пояснення на заяву ОСОБА_1 в якій він заперечує проти задоволення заявлених вимог, зазначаючи, що з поданих документів незрозуміло де проживав ОСОБА_2 , чи мав він власну сім`ю, чи мала заявник інших дітей чи осіб, які а законом зобов`язані її утримувати. Вказує, що заявник не підтвердила своє право наданими документами до суду, що вона має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_2 , як особа, яка перебувала на утриманні загиблого у зв`язку із цим суд повинен їй відмовити у задоволенні зави. Крім того, представник МО зазначає про необхідність залишення заяви без розгляду, оскільки задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження безпосередньо вплине на права та обов`язки Міноборони як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі у заявниці виникнуть підстави для звернення за виплатою ОГД.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Стукалова І.В. просила заяву задовольнити.

Представник Міністерства оборони України Матвієнко О.Б. просив у задоволенні заяви відмовити, оскільки не було додано доказів, що бабуся перебувала на утриманні внука.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження від матері ОСОБА_3 , а також копією свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (а.с. 18, 19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.20).

Відповідно до витягу з обліково-статистичної картки дитини сироти ОСОБА_2 від 11.06.2016 р. №464, ОСОБА_2 набув статус дитини сироти (оскільки запис про його батька був вчинений на підставі ст. 135 СК України) (а.с.21).

Згідно з відомостей витягу, виданого 26.09.2024 р. Калинівською селищною радою про зареєстрованих у житловому приміщенні - за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 з 12.11.1975 р. та ОСОБА_2 з 01.03.2007 р. (а.с.22).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №40 від 23.09.2022 р., солдат ОСОБА_2 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2022 р. №19-РС на посаду командира відділення командира машини 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону, який прибув із в/ч НОМЕР_4 з 23.09.2022 зарахований до списків особового складу (а.с. 23).

04.09.2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї №449, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 біля населеного пункту Бахмут Донецької області під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом територіальної цілісності та державного суверенітету України (а.с.24).

Як вбачається з витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 30.09.2024 р. №1691, за результатами проведеного службового розслідування з метою зміни статусу військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 зі зниклого безвісти на загиблого встановлено, що військовослужбовець військової служби за мобілізацією, гранатометник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ), який з 26.03.2023 вважається зниклим безвісти, загинув під час виконання бойового завдання за бойовим розпорядженням пов`язаним із захистом Батьківщини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України в районі в районі населеного пункту Бахмут, Донецької області 26.03.2023.

Причинами та умовами, що сприяли загибелі гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_6 солдата ОСОБА_2 є артилерійський обстріл зі сторони збройних сил російської федерації під час виконання останнім обов`язків військової служби, зумовлених веденням бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини, в ході відсічі збройній агресії російської федерації (а.с.25).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 14.10.2024 р. №32219/2, виданої ОСОБА_1 підтверджено, що загиблий (померлий) солдат ОСОБА_2 дійсно брав (брала) безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Херсонської області, Калинівській селищній громаді, Бериславському районі Донецької області, Бахмутській міській територіальній громаді, Бахмутському районі Донецької області, Костянтинівській міській територіальній громаді, Краматорському районі Донецької області (а.с. 26).

Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 08.11.2024 р. № 8048, травма солдата ОСОБА_2 , 1998 року народження: "Інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла. Вибухова травма. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та осколків", яка стала причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу частини від 11.10.2024 № 328, лікарським свідоцтвом про смерть від 06.09.2024 №1399/HE, яке видане КЗ "Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи" Дніпропетровської обласної ради Новокадацьким відділенням", свідоцтвом про смерть (запис поновлено) серії

НОМЕР_7 , яке видане 18.09.2024 Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), військово-обліковими документами, - травма, яка призвела до смерті, та причина смерті; так, пов?язані із захистом батьківщини (а.с.27- 28).

Відповідно до Витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 05.09.2024 р. № 3604 та додатку №4 до нього, наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. членам сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли внаслідок поранень) - в тому числі солдата ОСОБА_2 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.29).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , та Витягу з ДРАЦС від 18.09.2024 р. виданого ОСОБА_1 , 18 вересня 2024 року було складено відповідний актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.30, 32).

Відповідно до довідки директора КП Калинівської селищної ради «Благоустрій» № 88 від 26.09.2024 р. ОСОБА_1 поховала свого онука, ОСОБА_2 на кладовищі №2 в смт. Калинівка, Фастівського району, Київської області(а.с. 31).

13 червня 2025 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області від приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Носенко Г.А. надійшли матеріали спадкової справи №17/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Із змісту витребуваної судом спадкової справи вбачається, що заявник є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2025 р.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При розгляді справи судом спору про право між заінтересованими особами не встановлено, вирішення даного питання надасть право заявниці на набуття нею статусу члена сім`ї військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міноборони не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Таким чином, заперечення представника Міністерства оборони України у даній справі щодо встановлення факту, про який просить заявник, не свідчить про існування спору про право, адже Міноборони не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на момент виникнення права на отримання грошової допомоги в зв`язку з загибеллю військовослужбовця) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми сім`єю соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положенню міститься у постанові КЦС ВС від 23.04.2020 року по справі № 686/8440/16-й.

Згідно правових висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнолітні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме заявник, як єдиний член сім`ї ОСОБА_2 , отримувала виплати, як член родини зниклого безвісти ОСОБА_2 , що підтверджується випискою по рахунку заявника (а.с. 33-35).

Зазначена обставина додатково стверджує обставини відсутності інших родичів загиблого ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою за віком, пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_9 , розмір її пенсії складає 4180,15 грн., що стверджується випискою по картці (а.с.33, 35).

Як вбачається із наданої медичної документації ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю ряду захворювань на постійній основі потребує прийому медикаментозного лікування, а іноді і оперативного втручання.

Згідно наданих квитанцій, судом встановлено, що витрати ОСОБА_1 на оплату комунальних послуг складають середньомісячно 2000 грн. (а.с.48,49).

Аналізуючи зазначені докази щодо доходів та витрат ОСОБА_1 , суд приходить до переконання, що отримуваної заявницею пенсії в розмірі 4100 грн. не вистачало навіть на придбання ліків та оплати комунальних послуг, вартість яких загалом складає більше 5000 грн., тому цілком зрозуміло, що вона потребувала фінансової допомоги на забезпечення її продуктами харчування, одягом, побутовими предметами.

Крім того, враховуючи недостатність отримуваного доходу для задоволення елементарних потреб життєдіяльності, цілком очевидна фінансова неможливість самостійного забезпечення ОСОБА_1 свого медичного обстеження, оплату лікування, оперативних втручань, придбання системи кардіостимуляції, тощо.

Як встановлено під час розгляду справи, заявниця, як і її загиблий онук ОСОБА_2 , не мали інших родичів чи членів сім`ї, які за законом мають утримувати непрацездатну ОСОБА_1 . Єдиною особою, яка надавала фінансову допомогу заявниці , яка була постійним і основним джерелом засобів до її і снування заявниці - був її онук ОСОБА_2 .

Як вбачається з показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , вона з початку повномасштабногго вторгнення переїхала до родичів в с. Калинівка і жила по сусідству з заявницею. В період обстрілів ходила з дитиною в укриття в підвал заявниці. Між ними склалися добросусідські відносини. Ій достовірно відомо, що онук заявниці, ОСОБА_2 допомагав бабусі коштами, коли мав можливість приїздити особисто залишав їй готівку, а під час перебування на службі - перераховував кошти на її картку для передачі бабусі. Перераховувати кошти безпосередньо бабусі він не міг, оскільки вона не мала банківської картки, тому, за домовленістю з ОСОБА_4 - він перераховував кошти їй, а вона в свою чергу знімала їх зі свого рахунку і передавала ОСОБА_1 періодично були менші суми, роздрукувала свідка лише платіжні інструкції щодо великих сум. За час проживання по сусідству вона не бачила, щоб ОСОБА_1 опікувались інші родичі, вона проживала сама, чекала онука з війни.

Відповідно до платіжних інструкцій від 13.01.2023 р., 09.02.2023 р. ОСОБА_2 перераховував на рахунок ОСОБА_4 кошти по 10050 грн. (двічі) (а.с.48, 49).

Як вбачається з наданого заявницею на вимогу суду листа ГУ ПФУ у Київській області від 18.09.2025 р., ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ Київської області та одержує пенсію за віком. Виплата пенсії за період з 0.04.2022 р. по 30.04.2023 р. проводилась через відділення «08623 АТ Укрпошта.

Крім того, як вбачається зі змісту виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ ПриватБанк, банківська картка відкрита лише 03.04.2023 р.

Аналізуючи в сукупності зазначені докази та покази свідка, суд приходить до переконання, що дійсно, ОСОБА_2 передавав кошти своїй бабусі ОСОБА_1 шляхом перерахунку коштів на картку ОСОБА_4 для передачі - заявниці.

Крім того, саме завдяки виплатам грошового забезпечення ОСОБА_2 заявниці ОСОБА_1 , заявниця змогла оплатити операцію на лівому оці в офтальмологічному центрі «Ексімер», вартість якої склала 35800 грн. (ас. 43).

Відповідно до проведеного 20.03.2025 року Калинівською селищною радою обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , було видано акт № 280, яким встановлено, що за вищевказаною адресою до травня 2022 року проживав зі своєю бабусею ОСОБА_1 її внук ОСОБА_2 , 1988 р.н. В травні 2022 року ОСОБА_2 був мобілізованим до лав ЗСУ, у березні 2023 року ОСОБА_2 загинув виконуючи військовий обов`язок. До травня 2022 року, проживаючи за вищевказаною адресою ОСОБА_2 , допомагав бабусі по господарству, а після працевлаштування сплачував комунальні платежі. Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 проживав сумісно зі своєю бабусею за адресою АДРЕСА_1 . Під час проживання сумісно вели господарство (а.с. 45).

Аналізуючи в сукупності всі зібрані у справі докази, суд встановив, що заявниця, яка є непрацездатною особою, постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою зі своїм онуком ОСОБА_2 і перебувала на його утриманні , отримувала від нього допомогу на постійній основі, враховуючи, що розмір його грошового забезпечення більш ніж в 3 рази перевищував її дохід (що стверджується довідкою в/ч НОМЕР_10 від 11.10.2024 р.), і отримувана нею пенсія не задовольняла всіх потреб, зокрема щодо оплати комунальних послуг, харчування, витрат на лікування, медичні препарати, аналізи, тощо.

Судом не встановлено наявності у заявниці інших осіб, які б за законом зобов`язані утримувати її, а тому допомогу вона отримувала лише від онука ОСОБА_2 , який був єдиним родичем, який надавав їй допомогу систематично, на постійній основі, ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок по утриманню своєї бабусі, і саме його допомога була основним і постійним джерелом засобів до її існування. Після смерті онука заявник втратила постійне та основне джерело засобів до існування, позбавлена можливості купувати ліку, оплачувати медичні обстеження.

Заявником надано суду письмові докази, з яких вбачається, що ОСОБА_2 разом із бабусею ОСОБА_1 тривалий час проживали разом, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права й обов`язки, щодо утримання житла, мали спільні витрати та спільне харчування, піклувалися один про одного і надавали взаємну допомогу. Онук, був єдиною підтримкою та опорою заявниці, виховання, здоров`я, що також підтверджується факт надання онуком постійної фінансової допомоги ОСОБА_1 , у формі грошових переказів між банківськими картами, а також допитанимисвідком в суді, яка зазначили, що ОСОБА_2 разом із бабусею ОСОБА_1 проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Щодо наданих письмових пояснень заінтересованої особи суд зазначає наступне.

18 січня 2024 року Великою Палатою Верховного суду винесена постанова у справі №560/17953/21, в якій серед іншого зазначеного, що Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду не погоджується з висновком та вважає за необхідне відступити від наведеного в постанові від 22.03.2023 року у справі № 290/289/22- ц, висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо неналежності спорів про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги до цивільної юрисдикції.

Постановляючи ухвалу про передачу справи №560/17953/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що правовідносини в розглядуваній справі та у справі № 290/289/22-ц є подібними, оскільки в обох справах необхідно встановити юридичний факт (факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу) для подання документів до відповідних органів з метою призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.

До того ж у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц зазначено, що чинне на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій законодавство не передбачало іншого порядку підтвердження цього факту; його встановлення не пов`язувалося з вирішенням спору, а було необхідним для подальшого подання заявником з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця-племінника документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між заявником і племінником станом на день загибелі останнього. З огляду на викладене доводи Міністерства оборони України щодо наявності в цій справі спору про право та необхідності її розгляду за правилами адміністративного судочинства є необґрунтованими.

Отже, в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду встановила, що за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту - віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця - за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження.

Отже, між заявником та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки заявник ще не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Зазначені в сукупності обставини, які підтверджені наданими доказами, дають законні підстави для встановлення факту, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого онука ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, незважаючи на задоволення вимог заявників, суд не повертає сплачену при зверненні до суду суму судового збору, оскільки згідно вимог ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного і керуючись статтями 259, 265, 268, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на утриманні свого онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_11 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Міністерство Оборони України; ; адреса:місто Київ, проспект Повітряних сил, будинок 6, 03168,

Текст рішення складено 11.12.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко