Номер провадження: 22-ц/813/3670/25
Справа № 511/2103/23
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»

на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 26 серпня 2022 року близько 18:20 год. на автодорозі Р-33, сполученням «Вінниця Турбів Гайсин Балта Велика Михайлівка» в с. Павлівка Роздільнянського району Одеської області, автопоїзд «КАМАЗ 5320», р/н НОМЕР_1 , з бортовим причепом «ГКБ8350» р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 . В результаті ДТП, велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Цивільно правова відповідальність водія автомобіля марки «КАМАЗ 5320», р/н НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за полісом № 210710671 у ТДВ «СК «Кредо». 03 листопада 2022 року на адресу ТДВ «СК «Кредо» була надіслана заява про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 та долучено всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону, в межах визначеного ліміту страхового відшкодування, у розмірі 107488,42 грн, з яких: 99274 грн 69 коп. витрати на лікування; 4963 грн 73 коп. моральна шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я; 3250 грн 00 коп. страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності.

Листом від 02 лютого 2023 року ТДВ «СК «Кредо» повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди. 16 лютого 2023 року на адресу ТДВ «СК «Кредо» було надіслано заяву про надання інформації, якою долучалася додаткова інформація про ФОП ОСОБА_3 та його підприємницьку діяльність.

01 червня 2023 року на адресу ТДВ «СК «Кредо» було надіслано заяву про долучення додаткових документів і уточнення виплати страхового відшкодування та долучено всі необхідні документи, які підтверджували встановлення IIІ групи інвалідності ОСОБА_1 .

На думку позивача, рішення ТДВ «СК «Кредо» про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність вироку/постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілого на отримання страхового відшкодування.

Додатково зазначив, що є законні підстави стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 за період 02.02.2023 по 07.07.2023: пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 22970,13 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 1378,21 грн та інфляційні втрати у розмірі 3146,18 грн.

На підставі викладеного представник позивача просить суд: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат в розмірі 192279,03 грн, а саме: на лікування у розмірі 99274,69 грн; за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5848,20 грн; за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, у розмірі 78000,00 грн, моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я у розмірі 9156,14 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 22970,13 грн; три відсотки річних у розмірі 1378,21 грн, інфляційні витрати у розмірі 3146,18 грн, а всього разом 27494,52 грн; судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

18.08.2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Гудз Р.А. про збільшення позовних вимог від 11.08.2023 року, відповідно до якої остання зазначила, що враховуючи, що з моменту звернення до суду із позовною заявою збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, вважає за необхідне збільшити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат в розмірі 192279,03 грн, а саме: на лікування у розмірі 99274,69 грн; за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5848,20 грн; за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, у розмірі 78000,00 грн; моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я у розмірі 9156,14 грн.

Також, представник позивача просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 31098,02 грн; три відсотки річних у розмірі 1908,29 грн, інфляційні витрати у розмірі 4031,26 грн, а всього разом 37037,57грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с.123-124)

23.08.2023 року на адресу суду надійшла заява представник позивача адвоката Гудз Р.А. про збільшення позовних вимог від 18.08.2023 року, відповідно до якої остання зазначила, що враховуючи, що з моменту звернення до суду із позовною заявою збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування та в позасудовому порядку представниками за довіреністю ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» направлено на адресу страховика заяву про долучення додаткових документів і уточнення виплати страхованого відшкодування, з долученням додаткових чеків загальному розмірі 85952,41 грн вважає за необхідне збільшити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат в розмірі 260000,00 грн (в межах ліміту страхового відшкодування), а саме: на лікування у розмірі 185227,09 грн; за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5848,20 грн; за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, у розмірі 78000,00 грн; моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я у розмірі 9156,14 грн та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 31098,02 грн; три відсотки річних у розмірі 1908,29 грн, інфляційні витрати у розмірі 4031,26 грн, а всього разом 37037,57грн; судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с.140-141)

31.08.2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Гудз Р.А. про залишення заяви про збільшення позовних вимог від 18.08.2023 року без розгляду та продовження розгляду справи на підставі заяви про збільшення позовних вимог від 11.08.2023 року. (а.с.169-171)

31.08.2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Гудз Р.А., відповідно до яких остання зазначила, що актуальними залишаються позовні вимоги, які були зазначені у заяві про збільшення позовних вимог від 11 серпня 2023 року, всі фіскальні чеки понесених витрат на лікування, здійснені відповідно до рекомендацій лікування, зазначених у Виписках, тому необхідність у понесенні витрат на лікування є підтвердженою належними та допустимими доказами. (а.с.174-183)

06.10.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Гудз Р.А. про долучення до матеріалів справи заяви про збільшення позовних вимог, відповідно до якої остання зазначила, що строк прийняття рішення щодо вимог про стягнення відшкодування щодо шкоди, завданою внаслідок стійкої втрати працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, у розмірі 78000,00 грн закінчився 31.08.2023 року, пеня, три відсотки річних та інфляційні витрати, нараховуються з 31.08.2023 року, що перший днем прострочення виплати. У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат в розмірі 192279,03 грн (в межах ліміту страхового відшкодування), а саме: на лікування у розмірі 992874,69 грн; за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5848,20 грн; за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, у розмірі 78000,00 грн; моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я у розмірі 9156,14 грн та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 , відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 03.11.2022 року, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 31098,02 грн; три відсотки річних у розмірі 1908,29 грн, інфляційні витрати у розмірі 4031,26 грн, а всього разом 37037,57грн; судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , страхове відшкодування в розмірі 180239,22 грн, а саме:

-витрат на лікування у розмірі 88389,67 грн;

-за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5266,73 грн;

-за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, у розмірі 78000,00 грн;

-моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я, у розмірі 8582,82 грн;

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 : страхове відшкодування за прострочення виплати страхового відшкодування: витрат на лікування; шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; моральної шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я, а саме: пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 31098,02 грн, три відсотки річних у розмірі 1908, 29 грн, інфляційні втрати у розмірі 4031,26 грн, всього разом - 37037,57 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності: пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3290,96 грн, три відсотки річних у розмірі 237,21 грн, всього разом 3528,17 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 - витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 9500,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», - судовий збір в розмірі 2208,05 грн, на користь держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.10.2023 р. справа № 511/2103/23. за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування та прийняти нове.

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково стягнути з Товариства з додатковою відповідальності «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 84 122,44 грн - страхового відшкодування на лікування, 78000,00 грн - страхового відшкодування пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 8369,45грн - моральної шкоди, страхового відшкодування про відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5266,73 грн, а в задоволені інших частин позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що до моменту отримання ТДВ «СК «Кредо» рішення суду у кримінальному провадженні №0000360 підстав для проведення виплати страхового відшкодування за Фактом вищезазначеної ДТП відсутні, оскільки цивільно-правова відповідальність водія КАМАЗ 5320 д.н.з. НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну здоров`я позивача ще не настала.

Отже, рішення про здійснення, або відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачу страховиком не приймалось, оскільки строк для прийняття такого рішення не настав, права позивача страховиком не порушені, тому, звернення останнього до суду є передчасним, що було підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у разі встановлення обоюдної вини водія та потерпілого у ДТП від 26.08.2022 р. страхове відшкодування, визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість винних осіб.

Щодо відшкодування витрат на лікування, скаржник зазначив, що ТДВ «СК «Кредо» вважає, що документально підтвердженими є витрати на суму 84 122,44 грн оскільки вони відповідають вимогам ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В іншій частині вимоги, а саме 101 104,65 грн, щодо відшкодування витрат на лікування не можуть бути задоволені, оскільки не відповідають вимогам статті 24 Закону.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, то враховуючи те, що загальний розмір страхового відшкодування у відповідності до ст. 25 Закону складає: 1130,43 грн +4136,30 грн = 5266,73 грн, ТДВ «СК «Кредо» частково визнає вимогу позивача про відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5266,73 грн, але, на сьогоднішній день провадження у страховій справі до моменту набрання законної сили рішенням суду у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000360 призупинене.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, ТДВ СК «Кредо» визнає вимогу позивача на суму 78000,00 грн, за умови набрання законної сили рішенням суду у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000360 та визнання виним водія КАМАЗ 5320 д.н.з. НОМЕР_1 .

Щодо відшкодування моральної шкоди за ушкодження здоров`я позивача. Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи вище викладене, ТДВ «СК «Кредо» частково визнає вимогу Позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі (84 122,44 + 5266,73+78000,00) х 5% = 8369,45грн.

Щодо відшкодування на користь позивача пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Скаржник ще раз акцентує увагу на те, що станом на день розгляду даної справи, вина водія цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ «СК «Кредо» матеріалами справи не встановлена, що тільки після отримання відповідного вироку страховик матиме відомості про те, що у нього виник обов`язок зі сплати коштів у зв`язку з її (шкодою) завданою особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ТДВ «СК «Кредо», цивільно-правова відповідальність водія КАМАЗ 5320 д.н.з. НОМЕР_1 , за школу, заподіяну життю потерпілої особи ще не настала. Відповідачем не були порушення прав позивача, та з боку відповідача не має порушень норм Закону, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних витрат, витрат на правничу допомогу безпідставні та не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Вкотре скаржник зазначає, що за даним фактом ДТП (страховим випадком), органами досудового розслідування розпочато кримінальне провадження №0000360 з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України та у абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону чітко зазначено, що перебіг строку припиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, а тому заперечує проти стягнення з Відповідача суми понесених Позивачем витрат на правничу допомогу у повному обсязі, а тому страховик заперечує проти стягнення суми понесених позивачем витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Крім того, Відповідач заявляє, що підготовка відповідної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, при виготовленні позовної заяви не вимагалося проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин регулюються нормами ЦК України та Законом.

Таким чином, витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 1000 грн.

Підсумовуючи доводи, скаржник зазначив, що звернення позивача можна розцінювати, як зловживання процесуальним правом, адже позивач не надав відповідачу строк передбачений Законом для проведення страхового розслідування та нелажного прийняття рішення про страхове відшкодування, або про відмову у здійсненні відшкодування за заявою представника позивача про страхове відшкодування за наслідками ДТП від 26.08.2022 p.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Гудз Р.А. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що доводи зазначені у апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки такі не відповідають дійсності, зводяться до особистого тлумачення норм процесуального закону апелянтом, а також приводять до затягування розгляду справи та неможливості позивача швидко та у повному обсязі отримати належне страхове відшкодування, що порушує мету Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пояснення учасників справи

Представник відповідача ТДВ «СК «Кредо» у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується довідкою про доставку електронної повістки до електронного кабінету, причини неявки суду не повідомив, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гудз Р.А.,у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надала пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

26 серпня 2022 року близько 18 год. 20 хв на автодорозі Р-33 сполучення «Вінниця-Турбів-Гайсин-Балта-Велика Михайлівка» в с. Павлівка Роздільнянського району Одеської області автопоїзд «КАМАЗ 5320», д.н.з. НОМЕР_1 , з бортовим причепом «ГКБ8350», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 .

Відомості стосовно вищевказаного факту внесено до ЄРДР за №0000360 від 27.08.2023 року за ч.1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР. (а.с.9)

Відповідно до фотокопії обвинувального акту, по кримінальному провадженню №0000360 від 27.08.2023 року за ч.1 ст. 286 КК України, встановлено, що потерпілим по вказаному кримінальному провадженню визнано ОСОБА_1 , обвинувачений ОСОБА_2 . Розгляд кримінального провадження перебуває на стадії судового розгляду. (справа №511/2116/23, провадження 1кп/511/220/23) (а.с.146-148)

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КАМАЗ 5320», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахованою за полісом №210710671 у ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується відповідним витягом, який наявний в матеріалах справи. (а.с.10)

Встановлено, що 03 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 звернувся на адресу ТДВ «СК «Кредо» з заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 та долучено всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону, в межах визначеного ліміту страхового відшкодування, у розмірі 107 488, 42 грн, з яких: 99 274 грн 69 коп. витрати на лікування; 4 963 грн 73 коп. моральна шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я; 3 250 грн 00 коп. страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності. (а.с.7)

Листом від 02 лютого 2023 року ТДВ «СК «Кредо» повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.53-54)

01 червня 2023 року представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 на адресу ТДВ «СК «Кредо» було надіслано заяву про долучення додаткових документів і уточнення виплати страхового відшкодування та долучено всі необхідні документи, які підтверджували встановлення IIІ групи інвалідності ОСОБА_1 (а.с.64-65)

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Між сторонами виник спір щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я позивача в ДТП, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні.

Тому, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування та відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Розпорядження) від 09 квітня 2019 року, станом на дату ДТП (26.08.2022 року) діяли такі ліміти страхового відшкодування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.

Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про стягнення витрат на лікування, суд першої інстанції правильно застосував релевантні норми права.

Відповідно до ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я потерпілі особи мають право на відшкодування їм заробітку (доходу), втрачених внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також на відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (частина перша статті 1195 ЦК України).

Так, судом встановлено, що в період з 26.08.2022 року по 07.09.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії КУ «Роздільнянська БПЛ» Роздільнянської міської ради Одеської області, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ 220101/2748 від 06.09.2023 року. (а.с.66) З вказаної виписки вбачається, що анамнез захворювання: травма отримана в результаті ДТП (велосипедист) за одну годину до звернення. До приймального відділення доставлений бригадою ШМД, клінічний діагноз: множинні переломи тазу (основний), застарілий розрив медіальної колатеральної зв`язку правого колінного суглобу (супутній), рвана рана лівого ліктьового суглобу (супутній). 26.08.2023 року проведено операцію, а саме накладання стрижньового АЗФ (7RE), призначено лікування; рекомендації: оперативне лікування у профільному відділенні; профілактика ТЕУ (тромбоемболічних ускладень), ГСУ (гнійно-септичних ускладнень), застійної пневмонії. (а.с.69)

Відповідно до виписки №15996 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видану КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради від 20.09.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 перебував з 06.09.2023 року до 20.09.2022 року в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради, санітарним транспортом доставлений в приймальне відділення КНП ООКЛ», госпіталізований до травмотолого ортопедичного відділення в ургентному порядку. 07.09.2023 року проведено клінічний розбір за участю зав.від.проф. ОСОБА_5 , враховуючи характер перелому, рекомендовано оперативне лікування до обстеження. У відділенні проведено лабораторне і інструментальне обстеження. 09.09.2023 року пацієнту ОСОБА_1 виконана операція: демонтаж стрижневого АЗФ з кісток тазу, відкрита репозиція, МОС кісток тазу пластиною та гвинтами. 19.09.2023 року пацієнту ОСОБА_1 виконано пункцію гемотоми по латеральній поверхні в/3 правого стягнена (надані рекомендації).

Також, судом встановлено, що за час перебування у відділенні пацієнт отримував: пантапразол, анальгін, димедрол, декалін, нормо вен, фленокс, нольпаза, актовегін, маалокс, віс нол, цефотаксім, бупівокаїн, перев`язки щодня. В графі лікування та трудові рекомендації зазначено: амбулаторне лікування у сімейного лікаря та травматолога за місцем проживання; пасивна розробка рухів в суглобах правої нижньої кінцівка, еластичне бинтування обох кінцівок, перевязка та обробка рани з розчинами антисептиків, видалити шви на 21 добу з дня операції, ходьба за допомогою милиць, ходунків без опори на праву нижню кінцівку, дексалгін, ксарелто, остеопро (з подальшим переходом на кальцій д3 нікомед), нормовен, огляд і контрольні рентгенограми у травматолога. (а.с.12).

Отже, на підставі дослідження доказів, а саме товарних чеків, місцевий суд дійшов висновку, що медичні препарати, на загальну суму 10885,02 грн, не були зазначені в рекомендаціях лікарів, до матеріалів справи не долучено підтверджених документально відповідним закладом охорони здоров`я рекомендацій щодо їх придбання, а отже правильно відмовив у відшкодуванні витрат на їх придбання.

Разом з цим, всі інші товарні чеки здійснені відповідно до рекомендацій лікування, деякі з лікарських препаратів є медикаментами, діючою (активною) речовиною яких були речовини, необхідні для лікування та реабілітації, рекомендації щодо яких були надані у відповідних виписках.

Судом надана оцінка та слушно відхилені твердження відповідача про те, що витрати на придбання гігієнічних пелюшок, у контексті витрат на здійснення лікування, не відносяться до витрат, які повинні відшкодовуватись. Оскільки, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №477/874/19 від 29 червня 2022 року, витрати на придбання для потерпілого засобів гігієни, пелюшок, мийних засобів входять до витрат на лікування, на відшкодування яких потерпілий має право.

До того ж, деякі з переліку ліків, які на думку відповідача не по`вязані з лікуванням, були придбані перед операцією, під час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, а тому вони безпосередньо по`вязані із витратами на лікування, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально підтверджені витрати понесені на своє лікування, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями на придбання лікарських засобів та пов`язаних з лікуванням і діагностикою матеріалів у сумі 88389,67 грн.

Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасової втратою працездатності, суд вважав необхідним частково задовольнити вимогу та стягнути відповідні витрати в розмірі 5266,73 грн.

В обґрунтування рішення зазначив, що відповідно до ст. 25 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Згідно виписки №ІХ-220101/2748 та виписки №15996, позивач не працює.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік, мінімальна заробітна плата складає 6500,00 грн.

На підставі викладеного, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що загальний розмір страхового відшкодування, у відповідності до ст. 25 Закону складає 5266,73 грн, оскільки позивач перебував на лікуванні з 26.08.2022 року по 07.09.2023 року та з 06.09.2023 року по 20.09.2023 року (4 робочі дні в серпні та 14 дні у вересні), що складає 5266,73 грн, а саме: 6500/23=282,61 грн, де 23 кількість робочих днів с серпні 2022 року, а отже 282,61 х 4 (робочі дні серпня)=1130,43 грн та 6500,00/22=295,45 грн, де 22 робочих дні в вересні 2022 року, а отже 295,45 х 14 (робочі дні вересня) = 4136,30 грн (1130,43 грн + 4136,30 грн = 5266,73 грн).

Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Відповідно до ст. 26 Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Судом враховано, що оскільки відомості про доходи потерпілого ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, як і інформація про наявність у нього офіційного працевлаштування на момент ДТП, тому за середньомісячний дохід слід брати дані про мінімальну заробітну плату, що не суперечитиме приписам п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.2 ст.1195 ЦК України та узгоджуватиметься з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 26.08.2022 року (день настання страхового випадку) розмір мінімальної заробітної плати становив 6 500 грн, а отже, загальний розмір страхового відшкодування потерпілого ОСОБА_1 не може бути меншим ніж 78000,00 грн (12 мінімальних заробітних х 6500 грн).

Так, в апеляційній скарзі ТДВ «СК «Кредо» частково визнає вимогу позивача про відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5266,73 грн та вимогу позивача щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності на суму 78000,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вирішив відповідно до ст. 26-1 Закону, з чим також погоджується відповідач.

Так, згідно статті 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, колегія суддів, погоджується з висновком суду, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, необхідно виходити із витрат на лікування, а саме, у сумі 88389,67 грн, суми витрат відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності 78000,00 грн та суми витрат відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасової втратою працездатності 5266,73 грн.

Розмір морального відшкодування становить: (88389,67 + 78000,00 + 5266,73) х 5% = 8582,82 грн, що відповідає 5-ти відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Щодо вимог позивача про відшкодування пені, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, 3% річних та інфляційних витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, раніше рішення про виплату позивачу страхового відшкодування та визначення його розміру не приймалось.

За встановлених обставин, колегія суддів констатує, що на момент звернення позивача до суду з позовом, між ним та ТДВ «СК «Кредо» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ТДВ «СК «Кредо» страхового відшкодування за прострочення виплати страхового відшкодування: витрат на лікування; шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; моральної шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я, а саме: пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 31098,02 грн, трьох відсотків річних у розмірі 1908,29 грн, інфляційних втрат у розмірі 4031,26 грн, всього разом - 37037,57 грн та за прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності: пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3290,96 грн, трьох відсотків річних у розмірі 237,21 грн, всього разом 3528,17 грн, задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

У Цивільному процесуальному кодексі України питання розподілу судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

У позовній заяві позивач зазначав, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які він очікує понести становить 10000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги №14/23 від 20.02.2023 року.

Згідно договору, 20.02.2023 року адвокат Гудз Р.А. та ОСОБА_1 уклали цей Договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання на відповідну плату надавати клієнту позивачу правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Представником позивача долучено до матеріалів справи ордер на надання правничої допомоги Бєлянчикову О.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності адвокатом Гудз Р.А.

Відповідно до розділу 6 Договору сторони погодили, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді 1 інстанції становить 10000,00 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача та правомірно стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 9500 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування пені, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, 3% річних та інфляційних витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2023 року, у частині задоволення позовних вимог, про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 : страхового відшкодування за прострочення виплати страхового відшкодування: витрат на лікування; шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; моральної шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності; моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я, а саме: пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 31098,02 грн, трьох відсотків річних у розмірі 1908,29 грн, інфляційних втрат у розмірі 4031,26 грн, всього разом - 37037,57 грн та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності: пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3290,96 грн, трьох відсотків річних у розмірі 237,21 грн, всього разом 3528,17 грн відмовити та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький