КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 4 квітня 2025 року (суддя Українець В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, головний державний виконавець Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Макарова Юлія Олегівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у листопаді 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 11 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за номером 136613, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості в загальному розмірі 9 990,16грн таким, що не підлягає виконанню, та про стягнення судового збору у розмірі 1 211,20грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що звертаючись до нотаріуса, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не надало жодних первинних та достовірних доказів на підтвердження відчуження права вимоги. Крім цього, нотаріусом не було здійснено перевірку безспірності боргу, оскільки вона з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» жодних правочинів не укладала, будь-яких взаємних прав та обов`язків не мала.

Також, позивачка зазначала, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн у зв`язку з розглядом даної справи.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 11 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за номером 136613, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60грн. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві

повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 605,60грн, внесеного ОСОБА_1 через АТ «Ощадбанк» згідно квитанцій № 38 від 19 листопада 2024 року, як судовий збір при подачі позову.

24 березня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500грн, пов`язані з розглядом даної справи.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, позивачка посилалась на те, що 10 листопада 2024 року між нею та адвокатом Ткаченком К.В. був укладений договір про надання правничої допомоги, яким погоджено вартість однієї робочої години адвоката у розмірі 1 500грн.

Позивачка, посилаючись на акт від 20 березня 2025 року, зазначала, що адвокатом Ткаченком К.В. було надано їй наступні послуги: 1) проведення зустрічі з клієнтом з метою ознайомлення з ситуацією щодо порушення його прав та інтересів відповідачем (1 год.); 2) аналіз документів, наданих клієнтом, в контексті наявної спірної ситуації та можливих способів захисту порушених прав та інтересів клієнта (1 год.); 3) аналіз норм чинного законодавства, а також актуальної судової практики щодо порядку захисту порушених прав клієнта в судовому порядку (1 год.); 4) розроблення (напрацювання) правової позиції у справі з метою захисту інтересів клієнта, проведення очних та телефонних консультацій з клієнтом щодо розгляду та руху справи у суді (1 год.); 5) підготовка/написання, друк та надання клієнту позовної заяви з додатками для подання до суду (3 год.), а всього 7 годин. Отже, загальна вартість понесених нею витрат на професійну правничу допомогу склала 10 500грн.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 4 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500грн, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставини справи та порушення норм процесуального права.

Позивачка вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з ненаданням нею доказів направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення іншим учасникам справи, оскільки положення статті 137 ЦПК України не містять прямої норми щодо обов`язкового надсилання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні. При цьому, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо необхідності застосувати у даному випадку положення статті 83 ЦПК України, якими врегульовано порядок подання доказів, а не правила статті 183 ЦПК України, якими унормовано подання заяв.

Також, позивачка посилається на те, що вона у позовній заяви зазначила про орієнтований розмір понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, яку відповідач отримав, а відтак був обізнаний про можливе стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Крім цього, позивачка зазначає, що суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо повідомлення сторін (учасників справи) про прийняття до розгляду її заяви, що є суттєвим порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивачка ОСОБА_1 , відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та третя особаголовний державний виконавець Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Макарова Ю. О. про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись шляхом направлення судових-повісток повідомлень до електронних кабінетів у системі «Електронний суд» (с.с.110,111,115).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Остапенко Є.М. про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною у матеріалах справи поштовою адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с. 112-114, 116-118)

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адреси місця знаходження третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М.

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явились, 2 вересня 2025 року до апеляційного суду надійшли заяви позивачки ОСОБА_1 та головного державного виконавця Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Макарової Ю.О. по розгляд справи у їх відсутність (с.с. 119-124), інші учасники справи причини неявки не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за відсутності учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 136613, яким звернуто з ОСОБА_1 стягнення кредитної заборгованості на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Головним державним виконавцем Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Макаровою Ю.О. винесено постанову від 05 листопада 2024 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11 червня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 136613.

У позовній заяві позивачка зазначила, що вона очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000грн та заявила, що докази щодо розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

У грудні 2024 року відповідач подав до суду заяву про визнання позову.

20 грудня 2021 року представник ТОВ «ФК «Еліт фінанси» подав до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року позов задоволений.

24 березня 2025 року Ігнатовська Л.В. через електронний кабінет у системі «Електронний суд» подала до Солом`янського районного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500грн, пов`язані з розглядом даної справи, до якої додала договір про надання правничої допомоги від 10 листопада 2024 року, акт

наданих послуг від 20 березня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2947 від 31 травня 2007 року.

Докази направлення іншим учасникам цих документів позивачка не надала, доказів ознайомлення з ними сторони відповідача в іншій спосіб у матеріалах справи немає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст. 83 ЦПК України позивачкою не надано доказів на підтвердження надсилання всім учасникам справи копії заяви про ухвалення додаткового рішення разом з додатками, у зв`язку із чим сторона відповідача була позбавлена можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу у справі.

Проте, повністю погодитися з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тому подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено, - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Подібні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 463/12950/21

Суд першої інстанції встановив, що до заяви ОСОБА_1 не додано доказів направлення (надання) іншим учасникам справи копії заяви про ухвалення додаткового

рішення разом із додатками, доданими до неї та, як наслідок, виснував про наявність підстав для відмови в ухваленні додаткового рішення у справі.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали доказів надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 06 квітня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц, від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14, від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20, від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 на стадії касаційного розгляду справи.

Також вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/2 та від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц.

Позивачка подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, тому до такої заяви підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 183 ЦПК України щодо подання заяв.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції не врахував, що під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви, мав керуватися правилами статті 183 ЦПК України, зокрема і застосовувати наслідки недотримання таких правил, як неподання доказів направлення копії заяви іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу частини четвертої статті 183 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині є правомірними.

Разом з цим, твердження в апеляційній скарзі про те, що положення статті 137 ЦПК України не містять прямої норми щодо обов`язкового надсилання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні, не звільняє позивачку від обов`язку дотримуватися норм процесуального права, які визначають загальні вимоги до заяв, з якими учасник справи звертається до суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу був зазначений у позовній заяві, тому відповідач був обізнаний про можливе стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, так як відповідач не був обізнаний про звернення позивачки із заявою про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції, а також про збільшення позивачкою розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на недотримання позивачкою строків, передбачених частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного

адміністративного суду у постанові від 17 березня 2020 року, справа №520/8309/18, законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Відповідно до частин першої, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Отже, згідно з приписами статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.

З матеріалів даної справи вбачається, що рішення судом ухвалено 14 березня 2025 року, заяву про ухвалення додаткового рішення позивачка подала до суду 24 березня 2025 року, отже, з пропуском визначеного частиною 8 статті 141 ЦПК України строку, заяву про поновлення пропущеного процесуального строку позивачкою подано не було, не містить клопотання про поновлення строку і заява позивачки про ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин, суд повинен був залишити заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат без розгляду і у зв`язку із пропуском визначених частиною 8 статті 141 ЦПК України строків.

Суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, не дотримавшись процесуального порядку вирішення такої заяви.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо повідомлення сторін (учасників справи) про прийняття до розгляду заяви позивачки, не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Частина 3 статті 270 ЦПК України, у редакції на час розгляду заяви судом, передбачала, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ухвали судді від 16 грудня 2024 року про відкриття провадження у справі, розгляд справи був призначений у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відтак суд першої інстанції не мав процесуального обов`язку повідомляти учасників справи про прийняття до розгляду заяви позивачки.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне

застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, додаткове рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 4 квітня 2025 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текс постанови складено 22 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук