Справа №522/8782/25
Провадження №2/522/5365/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2025 року Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26.12.2023 року №6676584 у розмірі 27 682,23 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат.

У позовній заяві позивач вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 05 травня 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

10 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача Чечельницької Антоніни Олексіївни про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наступні відомості:

- інформацію про те, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , платіжну картку № НОМЕР_2 ;

- виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , за період з 26.12.2023 року по 29.12.2023 року з відображенням часу зарахування коштів, призначення платежу та відправника коштів;

- інформацію про номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за картковим рахунком № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , за період з 26.12.2023 року по 29.12.2023 року.

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року, зазначене клопотання задоволено.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2025 року у справі №522/8782/25 позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 682,23 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 гривень.

03 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2025 року у справі №522/8782/25, у якій заявник просив скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2025 року у справі №522/8782/25 та здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду. Засідання по справі призначено на 20 жовтня 2025 року.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2025 року у справі №522/8782/25 задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2025 року у справі №522/8782/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

16 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло доповнення до відзиву, у якій відповідачка просила врахувати пільги як дружини військовослужбовця під час ухвалення рішення по справі.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

26 грудня 2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено догові позики №6676584, за яким ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язалося передати ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень строком на 65 днів до 29 лютого 2024 року, базова процентна ставка 2,49% (застосовується протягом першого розрахункового періоду), основна процентна ставка 3,00% (застосовується протягом усього періоду позики, крім першого розрахункового періоду).

28 грудня 2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору позики від 26.12.2023 року №6676584, відповідно до якої строк дії договору продовжено на 80 днів до 17 березня 2024 року.

19 січня 2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору позики від 26.12.2023 року №6676584, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 08 квітня 2024 року.

15 лютого 2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3 до договору позики від 26.12.2023 року №6676584, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 05 травня 2024 року.

У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Згідно п.2.5. Договору, позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу № НОМЕР_2 .

Згідно відповіді з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.07.2025 року, банківська картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05.11.2024 року №2782_06, ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язання за договором позики від 26.12.2023 року №6676584 перед ОСОБА_1 виконало, перерахувавши картку № НОМЕР_2 грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень.

Факт виконання зобов`язання за договором позики від 26.12.2023 року №6676584 перед ОСОБА_1 також підтверджується копією виписки, доданої до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

11 січня 2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №11-01/2024, за яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому.

21 серпня 2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу від 11.01.2024 року №11-01/2024, за якою було відступлене право вимоги за реєстром боржників №6, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики від 26.12.2023 року №6676584, що підтверджується копією реєстру боржників №6 до договору факторингу від 11.01.2024 року №11-01/2024.

Відповідно до п.1.2. Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі.

Акт прийому-передачі реєстру боржників №6 було підписано 21 серпня 2024 року.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами - не виконав.

Доказів зворотного відповідачем надано не було.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 26.12.2023 року №6676584 становить 27 682,23 гривень та складається з:

- основна сума боргу 9 990,39 гривень;

- заборгованість за відсотками 17 691,84 гривень.

У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає про те, що ТОВ «МАНІФОЮ» було проігноровано надані нею документи, що підтверджують її перебування на військовій службі, а також, не враховано сплачену нею грошову суму у розмірі 15 469,04 гривень.

Суд частково погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 15 статті 14 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, що діяла на час пред`явлення позову, встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У листі Міністерства оборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417 щодо особливого періоду зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу № 303/2014 та триває, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації на Сході України.

Саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014 року) відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пов`язано настання особливого періоду, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин, строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надає право військовослужбовцям та членам їх сімей на отримання пільг при виконанні зобов`язань за кредитним договором.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до роз`яснень Національного Банку України, для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі позичальники мають надати до Банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142.

Документом, який підтверджує призив та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Згідно актового запису про шлюб, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідачкою також надано копію військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 з 05 жовтня 2022 року на підставі контракту зарахований на службу за контрактом у Збройні Сили України та наразі перебуває на військовій службі.

Вказане також підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року у справі №522/11803/25.

ОСОБА_1 як дружина ОСОБА_2 має право на застосування відносно неї пільги, передбаченої пунктом 15 статті 14 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Саме тому, починаючи з моменту укладання кредитного договору, тобто, з 26.12.2023 року до закінчення строку дії кредитного договору, тобто, до 08 травня 2024 року проценти за користування кредитом не підлягають нарахування на підставі пункту 15 статті 14 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому, первісним кредитором були нараховані відсотки без належних на те правових підстав.

У позові позивач просить стягнути тіло кредиту у розмірі 9 990,39 гривень.

Проте, згідно копії розрахунку за договором позики від 26.12.2023 року №6676584, що складений ТОВ «МАНІФОЮ» та який наданий відповідачкою, ОСОБА_1 сплатила в якості виконання зобов`язання за вказаним договором позики грошову суму у розмірі 15 469,04 гривень.

Оскільки, в даному конкретному випадку ОСОБА_1 повинна була б бути звільнена від нарахування процентів на підставі пункту 15 статті 14 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а сплачена нею грошова сума в якості погашення заборгованості за кредитним договором перевищує тіло кредиту, що просить стягнути позивач, суд вважає, що ОСОБА_1 у повній мірі виконала зобов`язання за кредитним договором та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 19 грудня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.

19.12.25