ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1981/24 Номер провадження 22-ц/814/3117/25Головуючий у 1-й інстанції Гринь О. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

22 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хлистун Ірини Миколаївни про відмову від апеляційної скарги

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року, ухвалене суддею Гринь О. О., повний текст рішення складено 06 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Новосанжарська селищна рада Полтавської області, про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

24.10.2024 ТОВ представник ОСОБА_1 адвокат Хлистун І.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності, в якому просила суд: - витребувати у ОСОБА_2 1/3 нерухомого майна, що складається з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/3 земельної ділянки, площею 0,23 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; - скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,23 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 у 1985 придбав домоволодіння, в якому проживав разом із дружиною та сином та яке станом на 01.01.1986 відносилося до типу колгоспного (робочого) двору. ОСОБА_1 був головою двору. Земельна ділянка розміром 0,23 га була надана з вільного присадибного фонду колгоспу Повстяному Ю.І. ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у період з 07.01.1985 по 27.04.2023. Влітку 2023 позивачу стало відомо, що він знятий з реєстрації по вищезазначеній адресі власником домоволодіння. ОСОБА_2 набув право власності на вказане домоволодіння на підставі рішення у справі №542/1476/20 за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю. Позивач ОСОБА_1 до участі у справі залучений не був. Право власності за ОСОБА_2 визнано з огляду на те, що він був зареєстрований за вищезазначеною адресою та добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом десяти років. Позивач вважає, що вказане не відповідає фактичним обставинам справи, а тому вказане є підставою для звернення його до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області, про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки право власності на спірне домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набуте відповідачем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, місцевий загальний суд не наділений повноваженнями перевіряти правильність ухваленого іншим судом рішення. Також суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не може створювати передумов, що призведуть до виникнення колізії судових рішень та нівелюватиметься законна сила судового рішення, крім того, нормами процесуального законодавства передбачений інший порядок захисту цивільних прав особи, яка звернулася до суду та вважає, що під час ухвалення даного рішення були порушені її права як власника майна, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав. Оскільки жодних доказів які б підтверджували, що за відповідачем зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, чи що спірна земельна ділянка перебуває у його користуванні на підставі договору оренди, а також доказів, які б підтверджували цільове призначення земельної ділянки, її розмір, позивач суду не надав, суд першої інстанції позбавлений можливості встановити обставини справи та з`ясувати, чи дійсно порушені права позивача та чи підлягають задоволенню вказані позовні вимоги,тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування 1/3 частини земельної ділянки, площею 0,23 га, та визнання за позивачем права власності на 1/3 частку вказаної земельної ділянки, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, шляхом внесення запису про державну реєстрацію права власності слід відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Хлистун І.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовив у позові, пославшись на те, що право власності відповідача набуте на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Суд першої інстанції проігнорував ключовий факт: ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі №542/1476/20, рішення якої безпосередньо вирішило питання про його права на майно. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України, обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Таким чином, суд першої інстанції мав би не відмовляти у позові, посилаючись на «колізію», а застосувати норми права для захисту порушених прав позивача. Коли судове рішення безпосередньо вирішує питання про права особи, яка не була залучена до справи, це позбавляє таку особу можливості бути почутою, надати свої докази та аргументи, а також захистити свої інтереси у судовому порядку. Така ситуація створює не лише процесуальне порушення, а й пряме та безумовне порушення конституційного права на справедливий судовий розгляд та доступу до правосуддя, що є фундаментальною підставою для перегляду та скасування рішення, що впливає на його права. Особа, яку не залучено до участі у справі, має право на апеляційне оскарження, якщо у мотивувальній частині рішення є висновки про її права та обовязки, або у резолютивній - прямо вказано про такі. Особа, не залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням. Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Такий зв`язок позивачем було доведено. Суд першої інстанції у справі №542/1981/24, відмовляючи у позові ОСОБА_1 , фактично легітимізував правові наслідки рішення у справі №542/1476/20, яке було ухвалене без участі ОСОБА_1 . Таким чином, суд першої інстанції опосередковано вирішив питання про права позивача, який не був належним чином залучений до попередньої справи. Це є прямим порушенням процесуальних норм, що вимагає безумовного скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки цивільно-процесуальним законодавством передбачено інший порядок захисту прав особи, що не була залучена до участі у справі, маючи на увазі апеляційне оскарження попереднього рішення. Цей висновок також є помилковим та суперечить усталеній практиці Верховного Суду. Позивач, будучи, на його думку, законним власником майна, який був позбавлений володіння ним внаслідок незаконної реєстрації права власності на іншу особу (навіть якщо це відбулося на підставі судового рішення, ухваленого без його участі), має право на віндикаційний позов. Суд першої інстанції не розмежував належним чином способи захисту, що призвело до відмови у позові. Відмовляючи у позові на підставі попереднього рішення, ухваленого без участі ОСОБА_1 , фактично створює «правову пастку» для позивача. Воно не лише опосередковано підтверджує наслідки рішення, ухваленого з порушенням його процесуальних прав, а й відмовляє в ефективному способі захисту, що є прямим порушенням пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України та принципу правової визначеності, який не може застосовуватися на шкоду особі, яка не мала можливості захистити свої права. Відмова суду першої інстанції у задоволенні віндикаційного позову, посилаючись на наявність зареєстрованого права власності відповідача, є неправильною, оскільки ігнорує позицію Верховного Суду про те, що така реєстрація створює лише спростовувану презумпцію володіння. Суд першої інстанції не дослідив належним чином незаконність набуття відповідачем права власності, що призвело до необґрунтованої відмови в ефективному способі захисту порушених прав позивача. Суд першої інстанції, відмовивши у позові, фактично створив ситуацію, коли право власності ОСОБА_1 залишилося незахищеним, а незаконне володіння відповідача, засноване на сумнівній набувальній давності та рішенні, ухваленому без участі власника, було легітимізовано. Відмова у визнанні права власності позбавляє позивача (пенсіонера, яка проживав в будинку майже 40 років) можливості реалізувати право на користування та розпорядження майном.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.07.2025 відкрите апеляційне провадження у даній справі (а.с. 202).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2025 закінчено проведення підготовчих дій у справі. Справу призначено до розгляду на 13.10.2025, з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 204).

19.12.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Хлистун І.М. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про відмову від апеляційної скарги на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.04.2025.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою у повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Враховуючи те, що заяву про відмову від апеляційної скарги подано представником ОСОБА_1 адвокатом Хлистун І.М. до закінчення апеляційного провадження у справі, підстави не приймати відмову від апеляційної скарги, передбачені ч. 5 ст. 206 ЦПК України, відсутні, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для прийняття такої заяви та закриття апеляційного провадження згідно ст. 364 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 364 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хлистун Ірини Миколаївни про відмову від апеляційної скарги на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року - задовольнити.

Відмову представника ОСОБА_1 адвоката Хлистун Ірини Миколаївни апеляційної скарги на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року - прийняти, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Хлистун Ірини Миколаївни на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2025 року у цивільній справі №542/1981/24 (провадження 22-ц/814/3117/25) закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 22 грудня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов