Справа № 713/2687/25
Провадження № 2/347/1192/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Книщука Р.М.,

секретаря Лазорик А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст.625 ЦК України,-

в с т а н о в и в :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст.625 ЦК України, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.10.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №014/0006/81/42508, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 85 000 грн., з строком до 04.10.2027 та з ставкою за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. 17.12.2010 рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №2 - 1001/10 задоволено позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 та зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №014/0006/81/42508 від 05.10.2007 у розмірі 78 526,55 гривень. 21.07.2020 ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №2 -1001/10 замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі №2-1001/10 виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області відносно ОСОБА_1 . В 2023р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення фінансових санкцій на підставі ст.625 ЦК України, за період з 24.04.2020р. до 25.04.2023р. (справа №713/1222/23).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.06.2023р. у вищевказаній справі №713/1222/23 стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 24.04.2020р. до 25.04.2023р. 3 % річних - 7 067,38 грн. та інфляційних втрат - 38 031,97 грн. Так як в справі №713/1222/23 стягнуто фінансові санкції за період з 24.04.2020р. до 25.04.2023р., а оскільки дане порушення є триваючим, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому, в даній справі заявлено стягнення фінансових санкцій за період з 30.03.2017р. (в межах строку позовної давності) до 23.04.2020р. (до дати початку періоду за який стягнуто в справі №713/1222/23). Таким чином 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню, складають 28 263,66 гривень. Просить позов задоволити.

Представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 , який був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачка була повідомлена про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 23.12.2025 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 05.10.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №014/0006/81/42508, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 85 000 грн., з строком до 04.10.2027р. та з ставкою за користування кредитом в розмірі 12,5% річних.

Згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №2 -1001/10 від 17.12.2010 позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №014/0006/81/42508 від 05.10.2007 у розмірі 78 526,55 гривень.

Відповідно до ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №2 -1001/10 від 21.07.2020 замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі №2-1001/10 виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області відносно ОСОБА_1 .

Згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.06.2023р. у вищевказаній справі №713/1222/23 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 45 099,35грн. за період з 24.04.2020р. до 25.04.2023р., тобто 3 % річних - 7 067,38 грн. та інфляційних втрат- 38 031,97 грн.

Судом встановлено, що станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення суду не виконано та відповідач ухиляється від повернення грошових коштів позивачу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18(провадження № 12-302гс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК Гефест» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача фінансових санкцій за період з 24.04.2020р. до 25.04.2023р., тобто той період до якого такі фінансові санкції вже були стягнуті рішенням суду від 26.06.2023р.

Суд, виходячи з наведених вище норм права та правових висновків Верховного суду, вважає правомірним застосування до спірних відносин положень частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно матеріалів справи вбачається, що за період з 24.04.2020р. до 25.04.2023р. фінансові санкції вже стягнуто, тому період нарахування заявлений в даній справі з 30.03.2017р. по 23.04.2020р.

Розрахунок 3% річних (ст. 625 ЦК) за порушення грошового зобов`язання стягнутого рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №2-1001/10 від 17.12.2010, в розмірі 78 526,55 гривень: 30.03.2017р. -29.03.2018р.- 2 355,80 гри. (78 526,55 * 3% річних); 30.03.2018р. - 29.03.2019р.- 2 355,80 гри. (78 526,55 * 3% річних); 30.03.2019р. - 29.03.2020р. - 2 355,80 гри. (78 526,55 * 3% річних); 30.03.2020р.-23.04.2020р. (25 днів) - 161,36 грн. (78 526,55 *3% річних /365*25), що разом складає 7 228,76 гривень.

Індекс інфляції нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки.

Розрахунок індексу інфляції (ст.625 ЦК України) за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 78 526,55 гривень за період з 30.03.2017 - 23.04.2020. Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Сукупний індекс інфляції за період з 30.03.2017 - 23.04.2020 складає 126,787% на борг 78 526,55 гривень, складає 21 034,90 гривень (78 526,55*126,787%/100% - 78 526,55 =21 034,90).

Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню, складають 28 263,66 гривень.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не є санкцією передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Грошове зобов`язання на яке нараховується фінансова санкція 3% річних та інфляційних втрат, виникло на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області у справі №2-1001/10 від 17.12.2010р.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання .

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» про стягнення з відповідача 3% річних на підставі ст.625 ЦК України.

Крім йього, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 422,40 грн.

Що стосується вказаних витрат, то Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

А тому, враховуючи те, що розгляд даної справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час, виходячи з критерію реальності та розумності, суд вважає, що з відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000грн.

Згідно ч.1ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 1046-1049, 1050-1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 жителя АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» ( вул.Брановицького Ігоря,3 м.Київ 01042 ) 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.12.2010р. за період з 30.03.2017р. по 23.04.2020р. в сумі 28 263 (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят три) гривень 66 копійок, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок оплаченого судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.М. Книщук