ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5691/24
Провадження № 2/362/639/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про позавлення батьківських прав,
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період спільного проживання з відповідачем, народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та малолітній син зареєстровані та проживають за однією адресою. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2022 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 3000,00 грн. Проте, відповідач рішення суду не виконує, кошти на утримання сина не надає, в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Наразі дитина повністю перебуває на утриманні позивача, відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає, у розвитку та в житті дитини не зацікавлений. За весь період відвідування дитиною дитячого садочка з вересня 2022 р. відповідач жодного разу не забрав дитину з дошкільного закладу, не цікавився станом його здоров`я, розвитком, на телефонні дзвінки вихователя не відповідає. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбеля М.М. від 10.09.2024 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.31).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2025 у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_4 , справа передана на розгляд головуючому судді Лебідь-Гавенко Г.М. (а.с. 55).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с.56-60).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2025 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.64).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.81-84).
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 107-108).
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою, але конверти повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.78, 106), також повідомлявся за допомогою смс-повідомлення (а.с.71), заяв клопотань із процесуальних питань до суду не направляв, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 73-74, 97-98).
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якого записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серіїНОМЕР_1 (а.с. 11).
Васильківським міськрайонним судом Київської області 06.03.2023 року видано виконавчий лист у справі №369/3729/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина -ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).
ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 проживають та зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 08.08.2024 (а.с. 9-10).
Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 07.09.2022 року, складеного службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що умови проживання дитини є гарними, кімнату площею 18 кв.м. займає ОСОБА_5 (бабуся), ОСОБА_6 (мати) та малолітній ОСОБА_7 . У кімнаті є двоспальне ліжко, меблева стінка, письмовий стіл. Для ОСОБА_7 є окреме ліжко, дитячий столик зі стільцем, багато іграшок, речі особистого вжитку. Умови для дитини створені, наявні продукти дитячого харчування. Стосунки у сім`ї добрі, загальноприйняті (а.с. 15).
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 05.08.2024 вихованця молодшої групи закладу дошкільної освіти №436 Оболонського району м. Києва ОСОБА_8 , дитина виховується у неповній сім`ї, вихованням займається мати ОСОБА_1 , яка зацікавлена в розвитку і вихованні дитини, слідкує за гігієною, станом здоров`я, приводить дитину до садочка охайну, в чистому одязі та взутті, які відповідають віковій категорії. Батько ОСОБА_7 не зацікавлений у розвитку і житті хлопчика. За весь період відвідування дитиною садочка з вересня 2022 року батько жодного разу не забрав дитину з дошкільного закладу, не поцікавився станом здоров`я або розвитком дитини, на телефонні дзвінки вихователя та адміністрації закладу не реагує (а.с. 17).
03.03.2025 року орган опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації надав висновок №106-2126, яким визнано за доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даним висновком також встановлено, що як зазначила сестра ОСОБА_2 , він разом з сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває за межами України, в Нідерландах (а.с. 52-53).
У ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із частинами 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені ст. 166 СК України.
Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За положеннями ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється ст. 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано ст. 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітня дитина разом з позивачем проживають та зареєстровані за однією адресою.
Як вказує позивач та встановлено судом, відповідач не проживає з малолітнім сином, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням дитини, що є складовою частиною виховання, що також підтверджується рішеннями суду про стягнення аліментів, наявності заборгованості зі сплати аліментів, наразі батько знаходиться за кордоном.
У відповідності до вимог ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Частиною 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Разом з тим, доказів участі відповідача у вихованні малолітнього сина, піклування про його фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, харчування, медичний догляд і лікування суду не надано, що дає суду підстави визнати відсутність таких дій зі сторони відповідача доведеними.
Крім того, жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дітей з боку відповідача, матеріали справи не містять.
Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.
Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та його дитиною, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та сином.
Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, як найкращі інтереси малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також те, що відповідач фактично не виконує своїх батьківських обов`язків досить тривалий період часу, суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про позавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, , адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 14.

Текст рішення складено 19.12.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко