Номер провадження: 22-ц/813/1490/25
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
20.11.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.В.,
учасники справи:
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксана Михайлівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 ,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційної дії, третя особа ОСОБА_5 правонаступником якого є ОСОБА_6 ,
Короткий зміст позовних вимог
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційної дії, в обґрунтування якого зазначив, що 26.11.2012 року Приморський районний суд міста Одеси видав виконавчий лист № 1522/4564/12 за яким на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_5 суму боргу з урахуванням трьох процентів річних у розмірі 1298061 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн, а всього 1301280 гривень 93 копійки. Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса Борщевської К.О., у виконавчому проваджені № 50770738 від 30.12.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1522/4546/12, виданого 17.12.2012 Приморським районним судом м. Одеси, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова державного виконавця мотивована тим, що в ході здійснення державним виконавцем заходів по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого документа встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.
У ході розшуку майна боржника, стягувачем виявлено майно, яке за однією з угод купівлі-продажу, визнаною недійсною в судовому порядку, було відчужене боржником ОСОБА_5 на користь третіх осіб.
Посилається, що 28.02.2001 року ОСОБА_5 . Жовтневою районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності видано на об`єкт, що складається з чотирьох житлових кімнат площею 101, 3 кв.м, загальною площею 178,3 кв.м, та місце для стоянки №1 площею 18,0 кв.м, та складає 181/5000 частин домоволодіння.
Право власності ОСОБА_5 зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15 березня 2001 року за № 3203 стр 32 кн. 134 доп.
15 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К.
06 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 та просив суд визнати удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 15 квітня 2016 року, між ним та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Задорожнюк В.К.; визнати, що 15 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, та визнати за ОСОБА_3 право власності на зазначену квартиру та місце стоянку № 1.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Одразу ж після набрання чинності рішенням Приморського районного суду м. Одеси, 19 липня 2016 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу місця для стоянки № 1, площею 18,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 . Договір купівлі-продажу місця для стоянки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М., серія та номер 831, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 30524659 від 19.07.2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.06.2017 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_7 , а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року скасоване.

Отже, ОСОБА_3 , відчужуючи на користь ОСОБА_2 місце для стоянки №1, на підставі рішення суду, яке в подальшому було визнано протиправним та скасоване, а відтак у нього було відсутнє право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року, так як скасування рішення суду, за яким ОСОБА_3 набув право власності рішенням суду вищої інстанції є безспірним підтвердженням відсутності у нього права власності на спірний об`єкт нерухомості під час укладення спірного договору купівлі-продажу.

Позивач зазначає, що його інтерес, як заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу місця для стоянки АДРЕСА_1 , укладений 19.07.2016, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим № 831; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Нікітюк О.М., індексний номер 30524659 від 19.07.2016, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено та замінено третю особу ОСОБА_5 на ОСОБА_6

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 26 березня 2024 рокуу задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни, третя особа ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційної дії, відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як особа, що зацікавлена у тому, щоб певне майно перебувало у власності боржника ОСОБА_5 , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання договору купівлі-продажу місця для стоянки, укладеного 19 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним.

Суд першої інстанції зазначив, що в разі визнання договору купівлі-продажу від 19.11.2016 року недійсним, майно не повернеться до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не є боржником перед ОСОБА_1 . Вимоги про витребування майна та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_5 позивач не заявляє.

Оскільки, під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважав необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М., третя особа ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційної дії, ?ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу місця для стоянки АДРЕСА_1 , укладений 19 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим № 831 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Нікітюк О.М., індексний номер 30524659 від 19.07.2016 року, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ОСОБА_3 , відчужуючи на користь ОСОБА_2 місце для стоянки № 1, був уповноважений рішенням суду, яке в подальшому визнано протиправним та скасоване, а відтак у нього було відсутнє право власності на спірний об?єкт нерухомого майна на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року, так як скасування рішення суду, за яким ОСОБА_3 набув право власності рішенням суду вищої інстанції є безспірним підтвердженням відсутності у нього права власності на спірний об?єкт нерухомості під час укладення спірного договору купівлі-продажу.

Посилається, що договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов?язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов?язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

Скаржник вважає, що звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника, зазначає, що аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) від 24.11.2021.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 31.05.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксані Михайлівні право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснив третій особіправо подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Білозор О.О. копію ухвали про відкриття провадження від 31.05.2024 року отримала 31.05.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 05.07.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверти повернулися до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 адвокат Білозор О.О. судову повістку отримала 26.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як особа, що зацікавлена у тому, щоб певне майно перебувало у власності боржника - ОСОБА_5 , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання договору купівлі-продажу місця для стоянки, укладеного 19 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , недійсним.

Суд першої інстанції зазначив, що в разі визнання договору купівлі-продажу від 19.11.2016 року недійсним, майно не повернеться до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не є боржником перед ОСОБА_1 . Вимоги про витребування майна та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_5 позивач не заявляє.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.11.2012 року Приморський районний суд міста Одеси видав виконавчий лист № 1522/4564/12 за яким на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_5 суму боргу з урахуванням трьох процентів річних у розмірі 1298061 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 гривень, а всього 1 301 280 гривень 93 копійок.

Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса Борщевської К.О. у виконавчому проваджені № 50770738 від 30.12.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1522/4546/12, виданого 17.12.2012 року Приморським районним судом м. Одеси, виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова державного виконавця мотивована тим, що в ході здійснення державним виконавцем заходів по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого документа встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

У ході розшуку майна боржника, стягувачем виявлено майно, яке за однією з угод купівлі-продажу визнаною недійсною в судовому порядку, відчужене боржником ОСОБА_5 на користь третіх осіб.

28.02.2001 року ОСОБА_5 Жовтневою районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності № 011999 на квартиру АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право власності видано на об`єкт, що складається з чотирьох житлових кімнат площею 101,3 кв.м, загальною площею 178,3 кв.м, та місце для стоянки №1 площею 18,0 кв.м, що складає 181/5000 частин домоволодіння.

Право власності ОСОБА_5 було зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15 березня 2001 року за № 3203 стр 32 кн. 134 доп.

15 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К.

За умовами п. 1 вказаного попереднього договору ОСОБА_5 зобов`язався протягом десяти днів з моменту укладення попереднього договору продати ОСОБА_3 квартиру під АДРЕСА_2 . Зобов`язання з продажу квартири мали б бути виконані ОСОБА_5 у строк до 25.04.2016 року.

06 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 та місяця для стоянки АДРЕСА_1 , укладений 15 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Задорожнюк В.К.; визнати, що 15 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, та визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 м. Одесі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання попереднього договору купівлі-продажу удаваним та визнання права власності на квартиру задоволено. Визнано удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 та місяця для стоянки АДРЕСА_1 , укладений 15 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Задорожнюк В.К. Визнано, що 15 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, згідно з яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_4 та місце стояку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , та на місце для стоянки АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що після набрання чинності рішенням Приморського районного суду м. Одеси, 19 липня 2016 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу місця для стоянки №1, площею 18,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 . Договір купівлі-продажу місця для стоянки посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксаною Михайлівною, серія та номер 831, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 30524659 від 19.07.2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.06.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволена, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року скасовано.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 в період чинності рішення Приморського районного суду м. Одеси, 19 липня 2016 року, яке скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.06.2017 року, відчужив за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_2 місце для стоянки №1.

Отже ОСОБА_3 відчужив спірне майно, не маючи на це законного права, оскільки перед цим він набув права власності на нього на підставі судового рішення, скасованого в подальшому як незаконного, яке відповідно не породжує жодних правових наслідків, що в сукупності свідчить про ненабуття останнім статусу власника нерухомого майна.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені норми, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанову Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що ОСОБА_3 , відчужуючи на користь ОСОБА_2 місце для стоянки № 1 був уповноважений рішенням суду, яке в подальшому скасоване, а відтак у нього було відсутнє право власності на спірний об`єкт нерухомості на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року, так як скасування рішення суду за яким ОСОБА_3 набув право власності рішенням суду вищої інстанції є безспірним підтвердженням відсутності у нього права власності на спірний об`єкт нерухомості під час укладення спірного договору купівлі-продажу. Власний інтерес позивача полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності боржника ОСОБА_5 , оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що в разі визнання договору купівлі-продажу від 19.11.2016 недійсним, майно не повернеться до ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 не є боржником перед ОСОБА_1 .Вимоги про витребування майна та поновлення реєстрації права власності за ОСОБА_5 позивач не заявляє.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов помилково, виходячи з наступного.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача визначено статтею 388 ЦК України.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічний за своїм змістом висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути лише власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17).

Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник або інший титульний володілець майна і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі.

ОСОБА_1 на час звернення до суду із позовом не був ні власником місця для стоянки № 1, ні іншим тітульним володільцем цього майна, що унеможливлює пред`явлення позову згідно зі статтею 388 ЦК України. Однак суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та положення ст. 387,388 ЦК України та дійшов помилкового висновку, що способом захисту позивача є вимога про витребування майна та поновлення реєстрації права власності.

Суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в редакції на час виникнення правовідносин, які передбачають, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право позивача у цій справі підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які є достатніми для захисту прав та інтересів позивача, інтерес якого полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності боржника, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації ОСОБА_1 його прав. Задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу місця для стоянки № 1 від 19.07.2016 року призведе до повернення спірного майна у власність ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є ОСОБА_6 , яка ухвалою суду від 04.12.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучена до участі у справі в якості правонаступника.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, оскільки право власності на місце для стоянки № 1 визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року, яке в подальшому скасоване рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.06.2017 року, тому ОСОБА_3 не мав права на відчуження місця для стоянки № 1, то укладений 19 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу місця для стоянки АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим № 831, підлягає визнанню недійсним та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19.07.2016 року підлягає скасуванню.

Щодо вимог заявлених до приватного нотаріуса

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (постанова Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19).

Оскільки спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тому приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. є неналежним відповідачем, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни відмовити слід відмовити із зазначеної вище обставини.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційної дії задовольнити.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни відмовити.

Щодо судових витрат

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн, що підтверджується квитанціями № 42404, № 42437, № 42358, № 42370 від 21.12.2018 року.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 2115 грн, що підтверджується квитанцією від 20.05.2024 року.

Враховуючи, що рішення суду підлягає скасуванню, то з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1938,50 грн з кожного

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційної дії задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу місця для стоянки АДРЕСА_1 , укладений 19.07.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. за реєстровим № 831.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Нікітюк О.М., індексний номер 30524659 від 19.07.2016 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1938,50 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький