ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/4667/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача прокурора відділу ХОП Хряк О. О.,

представника відповідача адвоката Кузнецов В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року в складі судді Семіряд І.В. по справі № 638/14163/25 за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язань,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку з кадастровим номером :08:002:0007 площею 0,3459 га із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, запис про право власності 15246807).

В 2017 році Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради видано відповідачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (реєстраційний номер МУО-07-2017, архівний № 3815) для об`єкту будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку» по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на підставі Декларації про початок будівельних робіт ХК39, виданої Департаментом з інспекційної роботи Харківської міської ради та зареєстрованої в ЄДЕССБ 23.03.2017 (з подальшими змінами), розпочато будівництво об`єкту «Будівництво багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0007 в м. Харкові», клас наслідків СС2. В подальшому, Департаментом з інспекційної роботи Харківської міської ради видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ХК48, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 31 травня 2024 року.

Проте, ОСОБА_1 в порушення норм законодавства України (Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-ІХ), яким передбачено обов`язок забудовника перерахувати до відповідного місцевого бюджету населеного пункту кошти пайової участі, не сплатив до бюджету міста Харкова кошти пайової участі для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харків до введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що призвело до ненадходження коштів до відповідного місцевого бюджету в загальній сумі 4 661 419, 79 грн, які позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Шевченківською окружною прокуратура міста Харкова подано заяву про забезпечення позову, в якому позивач просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки з кадастровим номером :08:002:0005 загальною площею 0,436 га та :08:002:0006 загальною площею 1,2491 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що предметом спірних відносин є саме стягнення із замовника будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, а тому з метою ухилення від стягнення цих коштів у разі задоволення позову відповідач може відчужити належне йому майно, що є підставою для забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року заяву виконувача обов`язки керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова задоволено частково.

Заборонено відчуження:

- Квартири однокімнатної загальною площею 24,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, запис про право власності 57628367 від 19 листопада 2024 року), на праві власності належить ОСОБА_1

- Земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0005 загальною площею 0,436 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, запис про право власності 15290740 від 04 липня 2016 року), на праві власності належить ОСОБА_1

- Земельної ділянки з кадастровим номером :08:002:0006 загальною площею 1,2491 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, запис про право власності 15246474 від 01 липня 2016 року), на праві власності належить ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом спору є стягнення коштів, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, тому необхідним та достатнім видом забезпечення позову буде заборона відчужувати майно його власником.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бєлокриницький Артем Олександрович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів існування суттєвого ризику невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів та вчинення дій щодо відчуження спірного майна.

Забезпечення позову є непропорційним та надмірним втручанням у права власності Відповідача на мирне володіння майном. Вартість нерухомого майна, на яке накладено судом заборону відчуження, значно перевищує суму, заявлену позивачем до стягнення (ціна позову 4 661 429,79 грн).

Сам по собі факт наявності судового спору, наявність у відповідача нерухомого майна, без достатніх та переконливих обставини, які свідчать про наявність ризиків утруднення ти невиконання рішення суду у разі задоволення позову, не є достатньою та виправданою підставою для обмеження прав власника нерухомого майна.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвокат Кузнецова В.О., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача прокурора відділу ХОП Хряк О.О., який проти скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (частина 1 статті 149 ЦПК України).

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини 1статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особи, які беруть участь у справі, мають можливість уникнути реальних ризиків утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яке забезпечить судовий захист прав, свобод та законних інтересів вказаних осіб.

Важливим є об`єктивне існування таких ризиків, а також дійсна необхідність застосування заходів забезпечення позову, так що без їхнього застосування права, свободи і законні інтереси заявника клопотання будуть порушені, на підтвердження чого є належні та допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживати процесуальними правами, порушувати права відповідного учасника процесу, до якого мають бути застосовані зазначені заходи, а створити умови, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, використовуючи механізм забезпечення позову, учасники спору мають: належно обґрунтувати підстави застосування відповідного заходу у конкретній справі; зазначити обставини, які підтверджують, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтвердити такі обставини належними і допустимими доказами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року № 914/1570/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовують для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовувати лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, які надав позивач, пересвідчитися, зокрема, у тому, що у сторін дійсно виник спір, й існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також оцінити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття відповідних заходів, із тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову зумовлена обставинами справи, які підтверджують, що незастосування цього заходу утруднить чи унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказала таке: «Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу..[...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості, розмір якої складає сумі 4 661 419, 79 грн.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 належить:

1. Квартира однокімнатна загальною площею 24,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, запис про право власності 57628367 від 19 листопада 2024 року) вартістю 611 520,00 грн;

2. Земельна ділянка з кадастровим номером :08:002:0005 загальною площею 0,436 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, запис про право власності 15290740 від 04 липня 2016 року);

3. Земельна ділянка з кадастровим номером :08:002:0006 загальною площею 1,2491 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, запис про право власності 15246474 від 01 липня 2016 року) (а.с. 25-26).

З огляду на ці факти та заявлені позовні вимоги, судова колегія вважає, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження спірного нерухомого майно є домірним позовним вимогам. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, яке суд може ухвалити за результатами розгляду справи.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошової компенсації, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

З огляду на ці факти та заявлені позовні вимоги, суд першої інстанцій правильно виснував про те, що застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майно є домірним позовним вимогам. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, яке суд може ухвалити за результатами розгляду справи.

Заперечення відповідача щодо неспімірності вжитих заходів забезпечення позову судова колегія не приймає до уваги з огляду на відсутність доказів перевищення вартості майна ціні позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина