Єдиний унікальний номер: 379/2113/25
Провадження № 2/379/823/25
УХВАЛА

18 грудня 2025 року м. Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Разгуляєвої О.В.,

за участю секретаря Мовчан М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Яндульського Д.В.,

розглянувши клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приват Банк» - Яндульського Дениса Володимировича, про залишення позову без руху та про передачу справи за підсудністю, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Таращанського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 07.08.2024 №20.1.0.0.0/7-240807/119 направлене АТКБ "ПриватБанк" споживачу ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення від 06.08.2024 року АТКБ «ПриватБанк», , відносно споживача ОСОБА_1 про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору;

визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТКБ «ПриватБанк», , про розірвання укладеного з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 договору, що був розірваний 06.08.2024;

визнати незаконними дії АТКБ «ПриватБанк» , з 06.08. 2024 по блокуванню доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками Приват24 для фізичних осіб та рахунків що відкриті на споживача ОСОБА_1 ;

зобов`язати АТКБ «ПриватБанк» усунути перешкоди ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 у доступі до послуг Банку шляхом: розблокування доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками - Приват24 для фізичних осіб; відновлення банківських рахунків (в кількості, призначенням та у всіх відповідних валютах, що були відкриті на ім`я ОСОБА_1 , станом на 06.08.2024 року включаючи іменні карти з фото, карти особистим логотипом, карти для виплат та карти універсальні); зняття всіх обмежень (арешт, блокування видаткових операції, тощо) по користуванню банківськими рахунками по картах фізичної особи; відновлення доступу в особистому кабінеті до виписок по всіх рахункам (відкритим і закритим) за всі роки; відновити всі функції та сервіси (включаючи "особистий гаманець", бонусні та депозитні рахунки, за наявності), які були доступні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в особистому кабінеті Приват24 станом на 06.08.2024 року; відновити всі договірні відносини та послуги передбачені публічним договором (правилами), які діяли станом на 06.08.2024;

стягнути з АТКБ "ПриватБанк", , на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 в розмірі 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 18 грудня 2025 о 11.00год.

04 грудня 2025 року до суду від представника відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - Яндульського Д.В., надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху.

На обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. В позові позивач вказав, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

З посиланням на положення статей 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» представник зазначив, що права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вказує на порушення відповідачем договору банківського вкладу, який укладено між сторонами, та просить стягнути з банку кошти. Разом з цим, підставою звернення позивача з позовом не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способи їх захисту, передбачених цим Законом, оскільки після відкриття карткового рахунку виникають інші правовідносини, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене та положення частини одинадцятої статті 187 ЦПК України та статей 175, 177 ЦПК України, просив суд постановити ухвалу про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, з наданням позивачу строку, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали, для сплати судового збору та надання суду доказів такої сплати.

Також 04 грудня 2025 року (представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - Яндульський Д.В., подав до суду клопотання про передачу справи за підсудністю.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання представник зазначив, що справа не підсудна Таращанському районному суду Київської області та підлягає передачі в Печерський районний суд міста Києва.

З урахуванням положень статей 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вважає, що позивачем не обґрунтовані позовні вимоги згідно із нормами Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом визначення, яке право позивача як споживача порушено відповідно до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Предмет спору, який позивач бажає поставити на вирішення суду не опосередковується правовідносинами, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Жодна з перелічених у статті 4 Закону України «Про захист прав споживача» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду.

Зі змісту заявлених вимог та суб`єктного складу сторін вбачається, що предметом позову є визнання дій відповідача протиправними щодо зупинення та блокування фінансових операцій на поточних карткових рахунках та депозитних рахунках, відкритих на ім`я позивача. Позивачем виступає клієнт банку, відповідачем банк (кредитор) АТ КБ «ПриватБанк». Місцезнаходження відповідача, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д. З огляду на викладене, на спір з наведеним предметом поширюються правила підсудності справ, що визначені у статті 27 ЦПК України. З урахуванням зазначеного та враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, представник відповідача вважає, що передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи Таращанським районним судом Київської області, відсутні.

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення права позивача та відповідача на доступ до правосуддя, розгляду справи по суті та прийняття рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства України, недопущення порушення правил територіальної підсудності, матеріали позовної заяви (справи) за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, просив передати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача зазначені клопотання про залишення позову без руху та передачу справи за підсудністю, підтримав у повному обсязі наполягав на їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні просив к задоволенні клопотань відмовити, вказавши на його не обґрунтованість

Суд, вивчивши матеріали справи та зміст поданих клопотань, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

За змістом статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 6 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Отже, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У даній справі спір виник у зв`язку з блокуванням рахунків, одностороннього припинення договору банківського рахунку або вкладу.

Таким чином, до спірних правовідносин також підлягають застосування положення Закону України «Про захист прав позивачів».

Щодо клопотання про залишення позову без руху суд зазначає таке.

Статтею 175, 177 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Частиною четвертою статті 177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України від

08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями).

Пільги щодо сплати судового збору визначено статтею 5 Законом України «Про судовий збір».

Водночас, частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Такий висновок зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Як уже зазначалося раніше, на спірні правовідносини сторін поширюються положення Закону України «Про захист прав позивачів», в тому числі щодо встановленої пільги зі сплати судового збору, а тому відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху через несплату судового збору.

Щодо клопотання про передачу справи за підсудністю суд зазначає таке.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною другою статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас, статтею 28 ЦПК України встановлено правила альтернативної підсудності. Так стаття

28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Зокрема, частина п`ята статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як уже зазначалося раніше, на правовідносини, що виникли між сторонами, поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів» та, як наслідок, правила альтернативної підсудності.

При зверненні з вказаним позовом до Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_3 реалізовано право вибору альтернативної підсудності.

Таким чином, підстави для передачі справи до іншого суду відсутні, тому в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про захист прав споживачів», постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», статтями 27, 28, 175, 176, 177, 187, 259, 260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотань представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приват Банк» - Яндульського Дениса Володимировича, про залишення позову без руху та про передачу справи за підсудністю, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 23.12.2025.

Головуючий:О. В. Разгуляєва