Справа № 445/246/24 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В. М.
Провадження № 22-ц/811/1970/25 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ ФК «ЄАПБ») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 77855 грн. 74 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 08.01.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-6462800, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

25.07.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №25072023, за яким позивач набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «Качай гроші», в тому числі і до відповідача.

Відповідно до реєстру боржників від 25.07.2023 року до договору факторингу №25072023 від 25.07.2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-6462800 від 08.01.2023 року на суму 20645 грн. 90 коп., з яких: 5775 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 14870 грн. 99 коп. заборгованість за процентами.

Також, 08.01.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3376500, згідно якого відповідачу надано кредит у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта.

19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19102023, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача.

Відповідно до реєстру боржників від 19.10.2023 року до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року, до ТОВ ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3376500 від 08.01.2023 року на суму 5209 грн. 84 коп., з яких: 800 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 4409 грн. 84 коп. заборгованість за процентами.

Окрім того, 08.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №72189422, згідно якого відповідачу надано позику у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника.

14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21. Відповідно до реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №72189422 на суму 52000 грн., з яких: 13000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, та 39000 грн. заборгованість за процентами.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами у розмірі 77855 грн. 74 коп.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» суму заборгованості:

за кредитним договором №00-6462800 в розмірі 20645 грн. 90 коп., з яких: 5775 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14870 грн. 90 коп. сума заборгованості за процентами;

за кредитним договором №3376500 в розмірі 5209 грн. 84 коп., з яких: 800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4409 грн. 84 коп. сума заборгованості за процентами;

за договором позики №72189422 в розмірі 52000 грн., з яких: 13000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 39000 грн. сума заборгованості за процентами.

Всього стягнуто заборгованості за договорами у загальному розмірі: 77855 грн. 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідач обгрунтовує тим, що згідно з умовами договору №00-6462800 від 08.01.2023 року, позичальнику перераховується сума кредиту 5500 грн., за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту.

У позовній заяві зазначено, що 25.07.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №25072023, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 20645 грн. 90 грн., з яких: 5775 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 14870 грн. 90 коп. сума заборгованості за звичайними процентами.

Однак, судом не враховано, що сума тіла кредиту, яка відповідачу була безпосередньо надана (перерахована), становить 5500 грн., тому 5500 грн. * 2,20% (процентна ставка) = 121 грн. в день * 120 (строк кредитування) = 14520 грн. (сума заборгованості за процентами), а відтак, сума стягнення, викладена у рішенні згідно договору №00-6462800 від 08.01.2023 року в розмірі 20645 грн. 90 коп. (з яких: 5775 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14870 грн. 90 коп. сума заборгованості за процентами) не відповідає дійсності та стягнення такої є неправомірним, оскільки позивачем встановлено непропорційно велику суму заборгованості за процентами, що більше як у 2 рази перевищує отриману відповідачем суму кредиту.

Згідно умов договору №3376500 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.01.2023 року, сума кредиту (загальний розмір) складає 800 грн., а 4409 грн. 84 коп. сума заборгованості за процентами, проте, судом не враховано, що відповідно до ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту, за яким кредит не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми коштів, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно умов договору позики №72189422 від 08.01.2023 року, сума позики 13000 грн.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на підставі додаткової угоди №9 від 26.07.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та акта прийому-передачі реєстру боржників №8 від 26.07.2023 року за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року в сумі 52000 грн., з яких: 13000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 39000 грн. сума заборгованості за процентами.

Заборгованість за процентами за договором позики №72189422 від 08.01.2023 року становить 9750 грн., сума позики становить 13000 грн., що в свою чергу не відповідає заявленим вимогам позивача щодо стягнення 39000 грн. суми заборгованості за процентами.

Також, враховуючи положення ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», до кредитів у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до трьох місяців або на вимогу застосовуються лише вимоги частини першої, пунктів 1 і 2 частини другої статті 7, статей 8-10, статей 12-14, частини шостої статті 15, статті 18, статті 21 цього Закону, а також положення щодо врегулювання простроченої заборгованості.

Таким чином, норми Закону України «Про споживче кредитування» поширюються на укладений між сторонами договір позики №72189422 від 08.01.2023 року.

В той же час, ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, натомість, згідно укладених договорів нараховувалися проценти понад 1% в день, а відтак, процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству.

01.08.2025 року позивач ТОВ ФК «ЄАПБ» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.11.2025 року, є дата складення повного судового рішення 21.11.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.01.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-6462800, згідно з пунктами 1.2, 1.3 якого, сторони узгодили суму кредитного ліміту 5775 грн., строк дії кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 08.05.2023 року або достроково. Відповідно до п.1.4 договору, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,20% в день.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку: в сумі 5775 грн. на картку позичальника № НОМЕР_1 , емітовану банком України. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 275 грн. Позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику згідно договору. Тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 5500 грн., за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту.

Указаний договір відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2287F відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Також, 08.01.2023 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту.

Із розрахунку, складеного ТОВ «Качай гроші» та представленого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, однак, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за цим кредитним договором №00-6462800 від 08.01.2023 року в розмірі 20645 грн. 90 коп., з яких: 5775 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14870 грн. 90 коп. сума заборгованості за звичайними процентами.

25.07.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №25072023, за яким позивач набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «Качай гроші», в тому числі й до відповідача.

З копії зазначеного вище договору факторингу вбачається, що оригінал цього документа підписаний представниками, як фактора, так і клієнта, а підписи їх представників скріплені печатками юридичних осіб.

У вказаний вище спосіб також підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.07.2023 року до договору факторингу №25072023 від 25.07.2023 року, до ТОВ ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-6462800 від 08.01.2023 року в розмірі 20645 грн. 90 коп., з яких: 5775 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14870 грн. 90 коп. сума заборгованості за звичайними процентами.

08.01.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3376500 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р983, що був надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , що підтверджується п.10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Загальний розмір кредиту складає 800 грн., строк кредиту 360 днів.

Процента ставка за користування кредитом визначена у пунктах 1.4.1, 1.4.2 договору і становить 1,99% в день, застосовується в межах всього строку кредиту.

Пунктом 2.1 указаного договору визначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної карти клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Вказана інформація відповідає даним, зазначеним у паспорті споживчого кредиту, який надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом Р983.

19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19102023, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача.

З копії зазначеного вище договору факторингу вбачається, що оригінал цього документа підписаний представниками, як фактора, так і клієнта, а підписи їх представників скріплені печатками юридичних осіб.

У вказаний вище спосіб також підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 19.10.2023 року до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року, до ТОВ ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3376500 від 08.01.2023 року в розмірі 5209 грн. 84 коп., з яких: 800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4409 грн. 84 коп. сума заборгованості за процентами.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3376500 від 08.01.2023 року, за період з 19.10.2023 року по 31.12.2023 року сума заборгованості складає 5209 грн. 84 коп., з яких: 800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4409 грн. 84 коп. сума заборгованості за процентами.

08.01.2023 року між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №72189422 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який підписаний у формі електронного документу з використанням електронного підпису yc8fWq4DBx.

В укладеному між сторонами договорі погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.

За умовами договору позики №72189422 від 08.01.2023 року, відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 13000 грн., зі строком кредитування на 30 днів, із встановленою базовою процентною ставкою в розмірі 2,5% в день.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору («Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит»), загальна вартість кредиту становить 22750 грн, з яких: 13000 грн. сума кредиту; 9750 грн. проценти за користування кредитними коштами.

14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №72189422. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку та не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за вищезазначеним договором у сумі 52000 грн., з яких: 13000 грн. основна сума боргу, та 39000 грн. сума заборгованості за процентами, що стверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ ФК «ЄАПБ».

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст.1054-1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Встановлено, що договір кредитної лінії №00-6462800 від 08.01.2023 року, договір №3376500 від 08.01.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договір позики №72189422 від 08.01.2023 року підписані ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, тобто належними і допустимими доказами підтверджено укладання між первісними кредиторами та відповідачем правочинів.

Без отримання листів на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори не були б укладеними.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач таких доказів не надав, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

ТОВ ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами.

При цьому, суд враховує те, що реєстри боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, а тому позивачем ТОВ ФК «ЄАПБ» надані витяги з реєстру боржників, що містить лише дані про відповідача, задля захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.

Договори факторингу у відповідності до вимог чинного законодавства недійсними не визнані, тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Суд враховує, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі №559/1622/19).

Позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами та розміру заборгованості відповідача, позаяк, відповідач не довів суду, що у нього немає обов`язку щодо сплати заборгованості.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості розміру заборгованості, заявленої позивачем до стягнення за договором кредитної лінії №00-6462800 від 08.01.2023 року, колегією суддів встановлено, що хоча відповідачу і було перераховано суму кредиту 5500 грн., однак, згідно з п.1.2 договору відповідач фактично отримав кредитний ліміт на суму 5775 грн., з яких 275 грн. становила комісія.

При цьому, необхідно зазначити, що коли банк включає комісію до суми кредиту, ця комісія стає частиною суми, яку отримує позичальник, і, відповідно, частиною боргу, який підлягає поверненню. Тобто проценти розраховуються на всю суму кредиту, яку фактично отримано, включаючи всі включені комісії.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині помилкового нарахування процентів на суму боргу 5775 грн. є не спроможними.

Доказів належного виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором кредитної лінії №00-6462800 від 08.01.2023 року, матеріали справи не містять.

Всупереч умовам договору №3376500 від 08.01.2023 року, відповідач не виконав також свого зобов`язання і не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора ТОВ «Лінеура Україна».

Щодо доводів відповідача про те, що умови договорів в частині розміру процентів є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать встановленим обмеженням статті 21 Закону України «Про споживче кредитування, слід зазначити наступне.

Проценти, передбачені умовами договорів від 08.01.2023 року, уклдених з ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Лінеура Україна», за своєю суттю є платою за користування позикою та кредитом, відповідно, а не компенсацією у розумінні статті 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів».

Відповідачем помилково ототожнено, що проценти за користування кредитом (правове регулювання ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України) є неустойкою за невиконання боржником зобов`язань за договором. Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Підписавши відповідні договори, відповідач погодився на запропонований розмір процентів та зобов`язався їх сплатити.

Разом з тим, необхідно вказати на правильність доводів відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього процентів у повному обсязі, які нараховані за договором позики №72189422 від 08.01.2023 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Встановлено, що відповідно до умов договору позики №72189422 від 08.01.2023 року,ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало ОСОБА_1 позику в розмірі 13000 грн., строком на 30 днів, з фіксованою базовою процентною ставкою в розмірі 2,5% в день. Додаткових договорів щодо продовження строку дії договору згідно п.6 договору №72189422 від 08.01.2023 року між сторонами не укладалось.

Отже, розраховуючи проценти, які підлягають стягненню з відповідача за вказаним договором позики, необхідно виходити з того, що проценти нараховуються в розмірі 2,5% від суми позики (13000 грн.) за 30 днів позики, тому загальний розмір процентів становить 9750 грн.

При цьому, колегія суддів ураховує положення п.15 договору №72189422 від 08.01.2023 року, яким передбачено застосування базової процентної ставки у разі недотримання позичальником умов Офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг.

Отже, оскільки договором позики №72189422 від 08.01.2023 року визначений строк позики, який становить 30 днів, тому лише протягом цього строку позикодавець мав право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені цим договором проценти за ставкою 2,5% в день.

Відтак, заборгованість за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 9750 грн. (за період з 08.01.2023 року по 07.02.2023 року).

Суд першої інстанції зазначене не врахував, тому оскаржуване рішення в частині визначення розміру стягуваної з відповідача заборгованості за договором позики №72189422 від 08.01.2023 року підлягає зміні шляхом його зменшення з 52000 грн. до 22750 грн., за рахунок зменшення розміру стягуваних з відповідача процентів: з 39000 грн. до 9750 грн.

У зв`язку з цим, загальний розмір стягуваної заборгованості також зменшиться: із 77855 грн. 74 коп. до 48605 грн. 74 коп.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що встановлений сторонами договорів розмір денної процентної ставки у розмірах 2,2%, 1,99%, 2,5% не відповідає вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, колегією суддів відхиляються, зважаючи на таке.

Так, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.

При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; (з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року включно); з 21.08.2024 року й надалі 1%.

Договір кредитної лінії №00-6462800 укладений 08.01.2023 року строком на 120 днів, до 08.05.2023 року, договір позики №72189422 укладений 08.01.2023 року строком на 30 днів, до 07.02.2023 року, тобто станом на час набрання чинності Законом від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким передбачена максимальна денна процентна ставка, яка не могла перевищувати 1%, строк дії вказаних договорів закінчився.

Щодо договору №3376500, укладеного 08.01.2023 року строком на 360 днів, до 07.01.2024 року, то такий укладено до набрання чинності Законом від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким передбачена максимальна денна процентна ставка, яка не могла перевищувати 1%, однак, на вказаний договір діють правила Пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Оскільки, договір був укладений до 07.01.2024 року, то протягом перших 120 днів процентна ставка не могла перевищувати 2,5%. Враховуючи те, що вказаним договором було передбачено базову процентну ставку на час дії договору в розмірі 2,5% в день, то такий розмір не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом часткове задоволення позовних вимог позивача (62,43%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1890 грн. 40 коп.

В свою чергу, оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена частково, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 797 грн. 40 коп., пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1093 грн., тому рішення в частині розподілу судових витрат також необхідно змінити.

Також необхідно зазначити, що 11.08.2025 року відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та, відповідно, визнання рішення суду першої інстанції нечинним, покликаючись на те, що спір між сторонами вже врегульовано.

Разом з тим, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року в справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21).

Отже, із системного аналізу норм статей 255 та 377 ЦПК України та ураховуючи наведену вище правову позицію Верховного Суду, слід дійти висновку, що встановлена пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України підстава для закриття провадження у справі (відсутність предмету спору) повинна існувати на час розгляду справи судом першої інстанції.

Такий висновок узгоджується із процесуальними правами сторін, якими їх наділяє процесуальний закон (частина перша статті 373 ЦПК України) на стадії апеляційного розгляду справи, а саме: в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитись від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст.364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Таким чином, ураховуючи наведені вище норми процесуального права й те, що обставини, на які покликається відповідач у своєму клопотанні про закриття провадження у справі, з`явилися лише на стадії апеляційного розгляду справи, а на момент розгляду справи судом першої інстанції між сторонами існував спір, тому визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі за пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України в апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2025 року змінити в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», зменшивши розмір стягуваної заборгованості за договором позики №72189422 від 08.01.2023 року до 22750 гривень, з яких: 13000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 9750 гривень заборгованість за процентами, та, відповідно, зменшивши загальний розмір заборгованості до 48605 гривень 74 копійок.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2025 року в частині визначення розміру судових витрат по сплаті судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», змінити, зменшивши його до 1093 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 21 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич