КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» про визнання незаконним та недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, відповідно до якої просила скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/18443/20 за позовом ОСОБА_3 до АТ «Альфа-Банк» про визнання незаконним та недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності.

Разом із позовною заявою ОСОБА_3 було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

07 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року скасовано, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року залишено без змін (провадження № 61-7157св22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Вказує, що вона є рідною дочкою померлого та є його спадкоємицею за заповітом.

З метою реалізації своїх спадкових прав, що виникли після смерті ОСОБА_3 щодо належної йому квартири АДРЕСА_1 , вона була вимушена звернутися до суду та просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що питання скасування заходів забезпечення позову відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції.

Зазначає, що вирішення заяви про скасування заходів забезпечення позову відноситься до компетенції того суду, до якого була подана така заява і який розглядав вказану заяву і приймав рішення по суті.

Клопотання про забезпечення позову первинно було подано та розглянуто Дніпровським районним судом міста Києва, тоді як Київський апеляційний суд здійснював лише перегляд ухвали суду першої інстанції, тобто діяв не як суд першої інстанції щодо розгляду клопотання сторони, а як суд апеляційної інстанції в межах повноважень, передбачених ст. 374 ЦПК України.

За таких обставин, вважає, що вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову в даному випадку належить до компетенції виключно Дніпровського районного суду міста Києва, до якого було подано клопотання та не відноситься до повноважень апеляційного суду.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися (а.с. 124; 125).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову встановив, що заходи забезпечення позову, за заявою позивача у справі ОСОБА_3 , вжиті постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2022 року, у свою чергу, судом апеляційної інстанції скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року про відмову у задоволенні позову та ухвалене остаточне рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного районний суд прийшов до висновку, що в розумінні положень ч. 1 ст. 158 ЦПК України вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції, яким вжито заходи забезпечення позову та ухвалено остаточне рішення.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Верховний Суд у своїй практиці виходить з того, що оскільки забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення (правові висновки, викладені в постановах від 24 січня 2024 року в справі №552/5655/19, від 05 червня 2024 року в справі №727/3071/23, від 27 червня 2024 року в справі №522/2279/21).

Отже, при розгляді справи та/або задоволенні позову суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Таким чином заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Встановлено, що у грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання незаконним та недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності (а.с. 1-5, т.1).

Разом із позовною заявою ОСОБА_3 було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

07 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову (а.с. 34-39, т.1).

Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року скасовано, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 100-101, т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с 160-169, т.2).

Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 (а.с. 3-10, т.3).

Постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року залишено без змін (провадження № 61-7157св22) (а.с. 126-131, т. 3).

Таким чином, розгляд справи за позовом ОСОБА_3 закінчено по суті.

Частинами 1, 4-7,9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Як убачається із матеріалів справи позивач у справі ОСОБА_3 звертався із заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції.

07 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року скасовано, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) (ч.1 ст. 24 ЦПК України) .

Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що судом, який розглянув справу є місцевий суд - суд першої інстанції, а апеляційний суд здійснює перегляд судових рішень місцевих судів в апеляційному порядку.

Отже, забезпечення позову відбулось внаслідок апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Разом з тим, в даному випадку суд апеляційної інстанції перевіряв також законність і обґрунтованість рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року, за результатами розгляду якого прийняв постанову про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , та скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. ст. 374, 382 ЦПК України.

Таким чином, вирішення заяви про скасування заходів забезпечення позову відноситься до компетенції того суду, до якого була подана відповідна заява учасника, і який розглядав заяву, а відтак питання скасування заходів забезпечення позову належить до повноважень Дніпровського районного суду м. Києва.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, тому не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв