Справа №705/1221/20
2/705/115/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов?язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов?язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Уманського міського суду Черкаської області від 11.07.1994, зареєстрованого в БТІ у книзі № 41 23.06.1998 під № 7682, вона є власником будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 . Відповідно до Технічного паспорту до вказаного домоволодіння входить гараж «В» 1990 року забудови. За рішенням Уманського міськвиконкому № 145 від 14.04.1988 за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м. Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжного домогосподарства по АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.08.2016, рішення апеляційного суду Черкаської області від 03.11.2016 та постанови Верховного Суду від 07.11.2018 було встановлено, погоджено та визнано сторонами, що відстань від її гаража до межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , становить 1 метр упродовж не менше 30 років від дня забудови гаража. В результаті обстеження, відповідно до Звіту експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 , відстань від її гаража до огорожі ОСОБА_2 зменшилась від 1 метра до 0.6 метра, тобто на 40 см. Відстань зменшилася у зв?язку із облаштуванням паркану ОСОБА_2 з порушенням ним меж, в результаті чого були порушені її права, оскільки паркан перешкоджає їй здійснювати право користування земельною ділянкою, що перебуває у її користуванні, та вимоги законодавства, а саме: п. 6.1.41 Державних будівельних норм Б.2.2.-12:2019. Також відповідач ОСОБА_2 порушив і вимоги ДБН щодо труби газопроводу, збудувавши свою огорожу на відстані 0,3 метра, не дивлячись на те, що відстань повинна була бути не меншою ніж 1 метр від труби газопроводу. Зазначене наражає на небезпеку, про що зазначено у Звіті про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража. Вказане стало підставою для відповідного звернення до ПАТ «Уманьгаз». Збудований відповідачем паркан негативно вплинув на конструкцію її гаража, оскільки у стіні з?явилися тріщини та просідання стін будинку, причинно-наслідковий зв?язок між чим вказано у Звіті експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 , проте відповідач цього не визнає. При цьому, всі її споруди, які знаходяться на території належної їй земельної ділянки, не перетинають межу із земельною ділянкою ОСОБА_2 та закінчуються за 40 см до цієї межі через вказаний паркан ОСОБА_2 , тому вони не можуть чинити йому будь-які перешкоди. Збудований відповідачем паркан знаходиться на території належної їй земельної ділянки, що підтверджується Звітом експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 , тому з даним позовом вона звернулася до суду та просить зобов?язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , зобов?язавши відповідача за його рахунок знести належний йому паркан, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

За вх. № 11345 від 25.05.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він не визнає пред?явлених до нього позовних вимог та заперечує проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 виконала рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03.11.2016 та частково знесла навіс від свого гаража до його домоволодіння і на той час відстань від стіни належного їй гаража до його паркану становила близько 1 метра. Крім того, між їхніми суміжними домоволодіннями був встановлений паркан за їхні спільні кошти, який стояв більше 30 років та стоїть на даний час. Проте, після часткового знесення позивачем ОСОБА_1 навісу, біля фундаменту її гаража зі сторони його земельної ділянки побудувала підмурок, потім утеплила гараж матеріалом товщиною 5 см та облицювала гараж білою цеглою, таким чином відстань від новозбудованої цегляної стіни до паркану відповідно зменшилася. Свій обновлений паркан він будував на належній йому земельній ділянці по за тим парканом, що стоїть уже більше 30 років та залишився на земельній ділянці позивача. Зазначає, що позовні вимоги є надуманими та безпідставними, викликані неприязними відносинами, які тривають між ними вже тривалий час. Крім того, позивач ОСОБА_1 вже зверталася з аналогічними вимогами з позовом до суду у задоволенні яких їй було відмовлено.

Ухвалою суду від 02.03.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Літинського Т.О. та витребувано з управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області належним чином завірену копію технічної документації та державного акту на право приватної власності ЯЕ № 617591 від 12 жовтня 2007 року, кадастровий номер :02:0080716.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бурлаченко Н.М. в судовому засіданні підтримала подану позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на те, що збудований відповідачем ОСОБА_2 паркан порушує законні права та інтереси позивача ОСОБА_1 , адже створює перешкоди у користуванні частиною її земельної ділянки та є причиною руйнування стіни належного їй гаража, тому виникла необхідність у знесенні вказаного паркану.

Представник відвідача ОСОБА_2 адвокат Бурлака В.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Із наданих та досліджених доказів не вбачається будь-якого порушення в діях відповідача ОСОБА_2 при будівництві паркану і його будівництво не є причиною руйнування стіни гаража позивача. За рахунок збудованого фундаменту не зменшилася площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача.

Судовий експерт Гнаток В.Г. у судовому засіданні пояснив, що всі заміри земельних ділянок, котрі перебувають у користуванні позивача та відповідача, які були ним проведені, відображені у зробленому ним висновку. Заміри проводилися відповідно до діючої інструкції за допомогою GPS та бралися від середини існуючого там стовпа, про що зазначено у наданому ним висновку. Інших відомостей, крім тих, що відображені ним у висновку, експертом не надано.

Вислухавши представників позивача та відповідача, судового експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Уманського міського суду Черкаської області від 11.07.1994, зареєстрованого в БТІ у книзі № 41 23.06.1998 під № 7682, ОСОБА_1 є власником будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Уманського міськвиконкому № 145 від 14.04.1988 за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м.

З Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.07.2015 вбачається, що за результатами перевірки встановлено, що відповідно до рішення Уманської міської ради від 14.04.1988 № 145 за домоволодінням АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.1994, обліковується земельна ділянка площею 600 кв.м, яка не приватизована. Відповідно до відомостей Технічного паспорту виготовленого Уманським відділком КП «ЧООБТІ» від 20.03.1998, даних про самочинне будівництво не зафіксовано. Будівлі, які знаходяться у домоволодінні збудовані у 1990 році.

Відповідно до цього ж зазначеного Технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 до вказаного домоволодіння входить гараж «В» 1990 року забудови.

Із наданого позивачем Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 від 2020 рок, де об?єктом дослідження є літня кухня та гараж житлового будинку по АДРЕСА_1 , вбачається, що основною причиною появи тріщин є просідання фундаментів будинку. Просідання фундаментів визвано замочуванням ґрунтової основи внаслідок потрапляння води з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки по АДРЕСА_2 . Влаштування огорожі по суцільному кам?яному фундаменті виконано на відстані 0,6м від стіни будинку, що є порушенням п.6.1.41 ОСОБА_3 - 12:2019 «Планування та забудова території», де вказується: - При розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1.0м. При будівництві огорожі виявлені порушення вимог додатку 1. (обов?язковий) ОСОБА_3 12:2019 (фактично 0,3м). Рекомендовано перенести огорожу на відстань не менше 1-го метра від будинку літньої кухні і гаража по АДРЕСА_1 та на 1м від газопроводу низького тиску та виконати бетонування з ухилом до пров. Черняховського продовж всього будинку.

Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжного домогосподарства по АДРЕСА_2 .

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 ОСОБА_2 належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га з кадастровим номером :02:008:0716 по АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.08.2016, рішення апеляційного суду Черкаської області від 03.11.2016 та постанови Верховного Суду від 07.11.2018 було встановлено, погоджено та визнано сторонами, що відстань від гаража ОСОБА_1 до межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , становить 1 метр упродовж не менше 30 років від дня забудови гаража.

Як вбачається із наданої на вимогу ухвали суду технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га ОСОБА_2 в межах АДРЕСА_2 міська рада не заперечувала проти передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га по АДРЕСА_2 за рахунок земель Уманської міської ради, на підставі заяви ОСОБА_2 від 24.01.2007.

При виготовлені технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 було розроблено та виготовлено ряд документів, в тому числі був складений Акт узгодження меж землекористування по АДРЕСА_2 , погодження відбулося між власниками суміжних земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Висновку експерта № 46/21/Буд. за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у судовій справі № 705/1221/20 фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 не відповідає межам та координатам, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12.10.2007, кадастровий номер :02:008:0716, так як координати кутів поворотів меж земельної ділянки АДРЕСА_2 кадастровий номер :02:008:0716, зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №617591 від 12.10.2007 та в Державному земельному кадастрі, не відповідають координатам точок повороту меж, визначеним фактично на місцевості шляхом геодезичного знімання - фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0716 частково повернуті по відношенню до меж вказаної земельної ділянки, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12.10.2007.

При цьому, згідно з Висновком експерта, відповісти однозначно на питання, чи знаходиться паркан між будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 у межах земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 , чи на території земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , не можливо, оскільки координати точок поворотів меж земельної ділянки АДРЕСА_2 , зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12.10.2007 та в Державному земельному кадастрі, не відповідають координатам точок повороту меж, визначеним фактично на місцевості шляхом геодезичного знімання та даним «Технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею, 0,0750 га ОСОБА_2 у межах АДРЕСА_2 . Земельна ділянка АДРЕСА_1 - не сформована, відсутня в Державному земельному кадастрі, у неї відсутній кадастровий номер.

Як вбачається з наданої відповідачем копії судової справи № 2а-64-2011 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про усунення порушення права користування земельною ділянкою, треті особи: ОСОБА_2 , Міськрайонне управління Держкомзему у місті Умань та Уманському районі Черкаської області, ОСОБА_1 зверталася в суд із адміністративним позовом про усунення порушення права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідно до рішення Уманського міського суду Черкаської області від 11 липня 1994 року, за нею було визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , складеного 20 березня 1998 року Уманською дільницею Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації, житловий будинок та інші будівлі розміщені на земельній ділянці площею 600 кв.м, що затверджено рішенням Уманського міськвиконкому від 14 квітня 1988 року за № 245. Відповідач ОСОБА_2 самовільно захопив частину земельної ділянки міських земель, а саме проїжджої частини між вулицею Черняховського та АДРЕСА_1 , приватизував її та встановив огорожу, чим створив незручності та перешкоди позивачу при виїзді з її гаража. У зв`язку з цим, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591, у приватній власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка загальною площею 750 кв.м, хоча згідно довідки Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 11.12.2006 та заключення про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки становить 600 кв.м, підтвердженням чого є рішення Уманської міської ради від 09 червня 1953 року за № 264.

У ході розгляду зазначеної адміністративної справи була призначена та проведена експертиза, висновок будівельно-технічного дослідження був урахований при ухваленні рішення у справі.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2012 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про усунення порушення права користування земельною ділянкою, треті особи: ОСОБА_2 , Міськрайонне управління Держкомзему у місті Умань та Уманському районі Черкаської області, - відмовлено. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.07.2014.

У зазначеній постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2012, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16/Буд, було встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не було надано підтверджуючих документів стосовно того, що спірні 6 кв.м. земельної ділянки, які з її слів є для неї життєво необхідними і їх відсутність створює її якісь перешкоди, самовільно захоплені ОСОБА_2 . Крім того, хоч і рішенням міськвиконкому від 14.04.1988 за № 145 було закріплено площу 600 кв.м за домоволодінням АДРЕСА_2 , проте земельна ділянка передавалася у приватну власність згідно затвердженого у 2002 році генплану забудови по фактичному користуванню. Те, що земельна ділянка по площі відрізнялася від площі, раніше закріпленої, це входить до повноважень міської ради щодо вирішення питання по розпорядженню та наданню у користування чи у власність юридичним та фізичним особам земельні ділянки із земель державної та комунальної власності, дотримуючись вимог чинного законодавства, не порушуючи прав громадян, а в даному випадку права суміжних землекористувачів не було порушено. Також у висновку будівельно-технічного дослідження зазначений факт порушень користування зазначеними земельними ділянками, але без належного підтвердження, а саме графічних матеріалів, які повинні відображати дійсне становище ситуації, яка описана у дослідженні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана норма закону визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із досліджених вище письмових матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно із п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Як вбачається із позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить зобов?язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , зобов?язавши відповідача за його рахунок знести належний йому паркан, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що розділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Обґрунтовує свої вимоги тим, що вказаний паркан негативно вплинув на конструкцію належного їй гаража, оскільки у стіні з?явилася тріщина та відбулося просідання стін будинку. При цьому зазначає, що зведений відповідачем паркан розташований на належній їй земельній ділянці, яка самовільно була захоплена відповідачем.

Проте матеріалами справи встановлено, що судом вже було вирішено питання та виключено факт порушення прав ОСОБА_1 самовільним захопленням ОСОБА_2 земельної ділянки, яка їй належить, що відображено у Постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2012. У постанові зазначено, що земельна ділянка по площі відрізнялася від площі, раніше закріпленої. При цьому, в даному випадку права суміжних землекористувачів не порушено.

Інших доказів самовільного захоплення належної позивачу іншої частини земельної ділянки відповідачем, що могло спричинити перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, не надано.

Крім того, відповідно до Висновку експерта № 46/21/Буд. за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у судовій справі № 705/1221/20, було встановлено, що фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 не відповідає межам та координатам, зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12.10.2007. При цьому, згідно з Висновком експерта, відповісти однозначно на питання, чи знаходиться паркан між будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 у межах земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 , чи на території земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 , не можливо, оскільки координати точок поворотів меж земельної ділянки АДРЕСА_2 , зазначені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 617591 від 12.10.2007 та в Державному земельному кадастрі, не відповідають координатам точок повороту меж, визначеним фактично на місцевості шляхом геодезичного знімання та даним «Технічної документації по підготовці державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею, 0,0750 га ОСОБА_2 у межах АДРЕСА_2 . Земельна ділянка АДРЕСА_1 не сформована, відсутня в Державному земельному кадастрі, у неї відсутній кадастровий номер.

Ключовими ознаками перешкод у користуванні земельною ділянкою є погіршення її стану, самовільне будівництво або використання не за призначенням, передача в суборенду без згоди, недотримання екологічних норм та створення перешкод для доступу власника чи сусідів. Це може включати забруднення ґрунту, самовільне зведення споруд, недотримання умов договору оренди або ігнорування прав інших землекористувачів.

Основні ознаки та приклади таких перешкод включають: фактичне обмеження доступу: фізична блокада або заборона проходу чи проїзду до земельної ділянки (наприклад, встановлення воріт, паркану, перекриття дороги); самовільне використання частини або всієї ділянки; зведення будівель, споруд чи інших об`єктів на чужій землі без належного дозволу; ведення господарської діяльності на ділянці без правових підстав; засмічення та забруднення; порушення меж: самовільне встановлення або перенесення спірних межових знаків на чужу ділянку. Інші дії, що ускладнюють або унеможливлюють використання за цільовим призначенням: дії, що порушують правила добросусідства, наприклад, створення надмірного затінення, шуму, вібрації, якщо це перешкоджає нормальному використанню.

З урахуванням зазначеного, матеріалами справи достовірно та беззаперечно не встановлено того факту, що паркан збудований відповідачем ОСОБА_2 саме на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 , а також того, що безпосередньо цей паркан є перешкодою у користуванні виділеною їй земельною ділянкою.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що як вбачається з наданого позивачем Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій літньої кухні та гаража по АДРЕСА_1 від 2020 року, де об?єктом дослідження є літня кухня та гараж житлового будинку по АДРЕСА_1 , основною причиною появи тріщин є просідання фундаментів будинку. Просідання фундаментів визвано замочуванням грунтової основи внаслідок потрапляння води з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки по АДРЕСА_2 .

Тобто, із зазначеного можливо зробити висновок, що дефекти на стіні будівлі позивача ОСОБА_1 з?явилися через замочуванням ґрунтової основи внаслідок потрапляння води з траншеї при влаштуванні фундаменту під огорожу садибної ділянки відповідача ОСОБА_4 .

Проте, на даний час траншея відсутня, оскільки на її місці збудований фундамент під огорожу, чим виключено потрапляння води, що могло б спричинити подальше руйнування належного позивачу майна.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, що руйнування стіни відбувалося чи відбувається і надалі через вже існуючий паркан і саме паркан є причиною виникнення тріщин у стіні, адже саме це могло б стати підставою для прийняття рішення щодо його знесення.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України підчас ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 7-1) чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 453-1--1 цього Кодексу; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави позовних вимог, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 76, 81, 89, 141, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов?язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.І.Єщенко