Справа № 126/435/25
Провадження № 22-ц/801/2658/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 рокуСправа № 126/435/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Кулішко Б.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Хмель Р.В. в м. Бершаді, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька дітей з актових записів про народження дітей,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила виключити запис про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька:

- з актового запису №62 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- з актового запису №42 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- з актового запису №134 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- з актового запису №135 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Нижнє Луганської області народився її син ОСОБА_3 .. На початку 2009 року її син познайомився зі своєю майбутньою дружиною - ОСОБА_7 , які 02 липня 2009 року одружилися. ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилася донька - ОСОБА_8 , яка з січня 2012 року проживала з позивачкою. З 21 травня 2020 року позивачка є офіційним опікуном ОСОБА_9 , оскільки її сина та відповідачку було позбавлено батьківських прав.

Позивачка зазначає, що у серпні 2017 року ОСОБА_2 покинула її сина та, не розриваючи шлюб, проживала за різними адресами, вела аморальний спосіб життя. Як відомо позивачці, з 2017 року відповідачка переїхала у Вінницьку область в м. Бершадь.

Після повномаштабного вторгнення країни агресора, позивачка з сином та онукою ОСОБА_9 були вимушені переїхати до м. Лозова Харківської області, де син став на облік у місцевий військомат. У серпні 2022 року вони переїхали до смт. Слобожанське Чугуївського району Харківської області.

08 грудня 2022 року син позивачки був призваний до війська Зміївським військоматом, а 29 вересня 2023 року, виконуючи обов`язок по захисту України, загинув.

Навесні 2024 позивачка розпочала збір документів, що необхідні для оформлення статусу дитині її онуці, серед яких виявила нерозпакований конверт з суду. Відкривши конверт їй стало відомо, що 25 липня 2023 року за заявою ОСОБА_2 рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у справі №126/1337/23 шлюб між ОСОБА_2 та її сином було розірвано.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу відповідачка зазначила, що у 2018 році познайомилася з ОСОБА_10 та почала проживати з ним однією сім`єю. Згодом у них народилися діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Позивачка вказує, що конверт з документами з суду був знайдений нею у запакованому вигляді, тобто її син не відкривав його і не міг знати про те, що ще є діти, які записані на його ім`я, так як не спілкувався з ОСОБА_2 з 2017 року.

Враховуючи вказані обставини, позивачка звернулася до ОСОБА_2 з метою з`ясування обставин розірвання шлюбу, на що остання вказала, що спілкувалася з сином позивачки та повідомляла про наявність справи про розірвання шлюбу аби він наддав заяву про визнання позову. Про те, що син позивачки записаний батьком інших дітей, не повідомляла.

Позивачка поцікавилася у відповідачки чи згодна вона разом з дітьми пройти молекулярно-генетичну експертизу, на що вона погодилася. Також, відповідачка запропонувала провести експертизу відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця пропозиція здивувала позивачку, проте вона погодилася.

Висновком «Молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду №45979 від 13 січня 2025 року, що виконаний медико-генетичним центром «Мама Папа» підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малоймовірно являються біологічними онуками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У сукупності з вищевказаними обставинами, син позивачки за життя не знав та не міг знати, що його записано батьком ще 3-х дітей, оскільки не спілкувався з матір`ю дітей з 2017 року.

Щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то той факт, що вона не є донькою сина позивачки став несподіванкою, як для позивачки, так і для самої відповідачки.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Виключено запис про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 як батька з:

- актового запису №42 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- актового запису №134 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

- актового запису №135 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Судові витрати, понесені позивачем, залишено за ним.

Частково не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволенні цієї позовної вимоги. У решті рішення суду просить залишити без змін.

У скарзі зазначає, що її син за життя не міг заперечувати проти внесення його відомостей, як батька ОСОБА_11 , в актовий запис про народження, оскільки відповідачка не ділилася з ним її занепокоєннями. Відповідачка у поданій заяві визнала обставини, викладені нею у позовній заяві, не заперечуючи жодного з них. Спору щодо біологічного походження не існує, факт відсутності споріднення підтверджується матеріалами справи. Суд зробив висновок, що її син ніби визнав батьківство, хоча він нічим не підтверджений. Звернення до суду не було оспоренням батьківства, а фактично вимогою виправити юридичну помилку. Її син загинув як військовослужбовець і від цього залежить розподіл державної допомоги сім`ї загиблого і в ситуації, коли до кола отримувачів виплат можуть бути включені особи, які не є дітьми її сина, вона зобов`язана була звернутися до суду для захисту прав своєї онучки ОСОБА_9 , як її опікун. Відповідачка після смерті сина повідомила їй, що у неї є діти, які записані на її сина лише тому, що шлюб не був розірваний.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання, призначене на 16 грудня 2025 року, учасники справи не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені.

10 грудня 2025 року та 15 грудня 2025 року від ОСОБА_1 надійшли заяви, в яких вона просила справу розглянути без її участі. Підтримала заявлені в апеляційній скарзі вимоги.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд заяви у відсутність належно повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.14).

02 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_8 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_11 у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.33).

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 21 лютого 2020 року в цивільній справі №423/3184/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації Луганської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 . Вказаним рішенням вирішено також питання стягнення аліментів.

Рішення суду набрало законної сили 27 березня 2020 року (а.с.26-29).

Відповідно до копії розпорядження голови Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області - керівника Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації Луганської області Р. Власенка від 21 травня 2020 року №758, встановлено опіку над дитиною позбавленою батьківського піклування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , та призначено опікуном над дитиною її бабусю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.25).

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року в цивільній справі №126/1337/23 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 02 липня 2009 року. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_13 ».

Рішення суду набрало законної сили 25 серпня 2023 року (а.с.19-21).

Як зазначено у позовній заяві ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, з 2017 року ОСОБА_3 разом із ОСОБА_3 не проживали. Також вказала, що у 2018 році познайомилася з чоловіком ОСОБА_14 з яким у подальшому у них народилися спільні діти, зокрема ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 слідує, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено: батько ОСОБА_3 ; мати ОСОБА_2 (а.с.32).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 слідує, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено: батько ОСОБА_3 ; мати ОСОБА_2 (а.с.30).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 слідує, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено: батько ОСОБА_3 ; мати ОСОБА_2 (а.с.31).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а.с.15).

Травма, яка призвела до смерті ОСОБА_3 , пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується копією постанови №152 від 25 червня 2024 року медичної комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (а.с.16).

Згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 13 січня 2025 року №45979:

1. Ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , народженої матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в рамках проведеного дослідження, складає 0,04 %. Ця подія вважається малоймовірною.

2. Ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженої матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в рамках проведеного дослідження, складає 0,07 %. Ця подія вважається малоймовірною.

3. Ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в рамках проведеного дослідження, складає 0,2 %. Ця подія вважається малоймовірною.

4. Ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є біологічною бабусею, тобто матір`ю батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в рамках проведеного дослідження, складає 2,7 %. Ця подія вважається малоймовірною (а.с.34-71).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 за життя не знав і не міг знати, що його записано батьком дітей ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як не спілкувався з матір`ю дітей з 2017 року і згідно проведеної експертизи батьком цих дітей він не являється, беручи до уваги той факт, що несподівано для сторін дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , також не є дочкою ОСОБА_3 , його матір ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої онуки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У частинах першій-третій статті 137 СК України зазначено, що якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці.

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Як роз`яснено у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства. У разі настання смерті особи після оспорення нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах. Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261 ЦК України дружина, батьки й діти.

З наведеного вище слідує, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 був записаний батьком дітей та помер після народження дітей, за життя позов про виключення себе як батька дитини з актового запису про народження не пред`являв, а відтак вважав, що у такому випадку норма частини 3 статті 137 СК України надає право позивачці, як спадкоємцю, оспорювати батьківство сина лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, і помер.

Дослідивши матеріали справи суд першої інстанції дійшов висновку, що з моменту вчинення актового запису про народження дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і до моменту смерті ОСОБА_3 був обізнаний, що зареєстрований батьком дитини, оскільки визнавав своє батьківство та не оспорював його за життя. У свою чергу позивачка не довела, що її покійний син не знав про те, що був записаний батьком цієї дитини, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині і виключення запису про особу, як батька дитини, з актового запису про народження суд відмовив.

Щодо виключення запису про ОСОБА_3 як батька з актових записів дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки обставини того, що померлому сину позивачки не було відомо про наявність трьох дітей, народжених відповідачкою та записаних на його ім`я, знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду і не заперечується самою відповідачкою.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 фактично не погоджується лише із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виключення з актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запису про ОСОБА_3 , як її батька.

А відтак, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що її син за життя і не міг заперечувати проти внесення відомостей про нього, як батька, до актового запису про народження дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , оскільки відповідачка ОСОБА_2 сама не знала чи є її син біологічним батьком, і мала припущення, що ОСОБА_3 міг не бути батьком цієї дитини.

Позивачка не вказує жодної обставини, яка б підтверджувала наявність сумнівів у її сина щодо цієї дитини. Апелянт лише згадує про сумніви у відповідачки, яка надала свою згоду на проведення експертизи щодо дочки ОСОБА_11 . Пропозиція надійшла від позивачки, відповідачка погодилася.

Не зрозумілим є твердження апелянта про те, що суд не з`ясував, чим керувалася відповідачка, погодившись на проведення такої експертизи.

А зазначене ОСОБА_1 в апеляційній скарзі питання «Яким же чином мій син за життя міг заперечувати проти внесення його відомостей як батька ОСОБА_11 в актовий запис про народження, коли відповідачка не поділилася з ним її занепокоєннями?» є риторичним і ні про що не стверджує.

Твердження апелянта, що суд, який вказав про: «факт, що ОСОБА_11 не є донькою сина позивачки став несподіванкою як для позивачки, так і для самої відповідачки», самостійно зробив цей висновок є недоречним, адже робити висновки при розгляді справи це прерогатива суду, а обов`язок апелянта, який не погоджується з ним, спростувати його, чого ОСОБА_1 зроблено не було.

Факт визнання позову відповідачкою не є тією безапеляційною підставою для задоволення позову.

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

У даному випадку на першому місці стоять інтереси дітей померлого, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд першої інстанції правильно не врахував позицію відповідача.

Всі обставини, про які згадує апелянт (звернення до відповідачки за поясненнями щодо запису її сина, як батька дітей; невпевненості відповідачки у тому, чи є її син батьком дитини, тощо), не підтверджуються жодним доказом, і навіть позиція відповідача щодо визнання позову, не може бути підтвердженням викладених в апеляційній скарзі обставин.

ОСОБА_1 в основу апеляційної скарги поклала позицію відповідачки, але, насамперед, апелянт (позивач) повинна була обґрунтовувати (тобто доводити) бачення свого померлого сина з приводу його обізнаності (чи необізнаності) про запис в актовому записі про народження дитини його, як батька цієї дитини.

Зі змісту позову слідує, що сама позивачка, яка є матір`ю батька дитини, також вважала ОСОБА_11 своєю онучкою, тобто дочкою ОСОБА_3 , який нічого сумнівного своїй матері з цього приводу не казав.

З моменту народження дитини батько не оспорював своє батьківство, виховував дитину та опікувався нею, що не спростовано позивачем.

Та обставина, що матір дитини не поділилася з батьком своїми сумнівами, як зазначає скаржник, не впливає на висновок суду першої інстанції, який базується на доказах, а не на припущеннях.

Результат проведеної експертизи впливав би на правильність висновку суду першої інстанції при умові виникнення права на звернення до суду з підстав, передбачених статтею 137 СК України.

Сам факт відсутності біологічного споріднення, встановлений після смерті батька, правового значення у цій справі не має, оскільки першочерговим предметом дослідження у випадку звернення до суду з позовом у порядку частини третьої статті 137 СК України спадкоємця особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини, є поважність причин, у зв`язку з якими чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини за життя (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2024 року у справі № 205/3895/20). Ця норма покликана, зокрема, захистити інтереси дитини.

Посилання ОСОБА_1 на ч. 4 ст. 206 ЦПК України є безпідставним, оскільки зі змістом вказаної норми слідує, що визнання позову не може бути безумовною підставою для задоволення позову, якщо воно суперечить закону, тобто за відсутності на те законних підстав.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук