ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-др/753/275/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Лужецька О.Р., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3 % річних - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 38 772,92 грн., 3% річних в розмірі 11 589 грн. та судовий збір в розмірі 920,51 грн., а всього 51 282,43 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

02 грудня 2025 року до суду через «Електронний суд» надійшла заява представника позивача Кобилецького В.В. , в якій просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 гривень.

Заява мотивована тим, що позивач у позовній заяві заявляв про понесення ним витрат на правничу допомогу адвоката орієнтовно в розмірі 15 000 гривень. Зазначає про те, що заява про стягнення судових витрат була зроблена позивачем в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заяву та додані до неї документи, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивач зазначив про попередній розрахунок судових витрат, а саме, позивачем будуть понесені витрати на правничу допомогу адвоката орієнтовно в розмірі 15 000 гривень з розрахунку згідно з договором (консультування позивача, збір та аналіз доказів, підготовка позовної заяви та подання її до суду, участь у судових засіданнях по справі, підготовка інших процесуальних документів). Детальний розрахунок судових витрат буде наданий після розгляду справи по суті. Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3 % річних - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 38 772,92 грн., 3% річних в розмірі 11 589 грн. та судовий збір в розмірі 920,51 грн., а всього 51 282,43 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

02 грудня 2025 року до суду через «Електронний суд» надійшла заява представника позивача Кобилецького В.В., в якій просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 гривень. До заяви про ухвалення додаткового рішення представником Кобилецьким В.В. додано Звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 01.12.2025 підписаний останнім та квитанцію до прибуткового касового ордера №1/12 від 01 грудня 2015 року.

Разом з тим, суд встановив, що в додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні докази на підтвердження направлення заяви та доданих до неї доказів понесення витрат на правничу допомогу іншим учасникам справи, зокрема відповідачу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Враховуючи, що до заяви про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В. додав та просив долучити до матеріалів справи докази понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, останній мав відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦК України надати до суду докази надсилання такої заяви разом з доданими матеріалами відповідачу.

Суд звертає увагу на висновки, викладені в постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2024 року, а саме: «зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони; поза увагою апеляційного суду залишилось те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності; суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи отримував відповідач заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат».

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів підтвердження надсилання копій доказів на підтвердження понесених витрат відповідачу, суд не бере їх до уваги, оскільки в протилежному випадку не буде реалізовано забезпечення принципу змагальності та можливості стороні відповідача ознайомитись із наданими доказами понесених судових витрат та надати заперечення, зокрема клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Так, звертаючись до суду з позовом представник позивача Кобилецький В.В. в прохальній частині позовної заяви просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, причому розмір витрат на правничу допомогу не зазначив. До позовної заяви додав лише ордер. Інших документів про надання позивачу правничої допомоги, зокрема договір про надання юридичних послуг, зі змісту якого можливо було би встановити його умови, обсяг та вартість наданих послуг не надав.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Верховний Суд у постанові ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 виснував «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені».

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (пункт четвертий статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували склад та розмір витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, зокрема договір про надання юридичних послуг, а відтак не довів обсяг та розмір наданих послуг.

Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку із чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 260, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА