Єдиний унікальний номер 317/3278/25
Провадження № 2/317/1413/2025
23 грудня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Сакояна Д.І.
секретаря судового засідання Сидоренка І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківського професійного аграрного ліцею про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням,-
У червні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Кузнецову А.С., звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Марківського професійного аграрного ліцею про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням, стягнення компенсації за невикористані відпустки.
? визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Марківським професійним аграрним ліцеєм у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з дати звернення до суду з позовом;
Позов вмотивований тим, що ОСОБА_1 з 08.10.2007 працює в Марківському професійному аграрному ліцеї викладачем, а з 01.09.2016 був переведений на посаду інженера електроніка з виконанням обов`язків викладача.
18.09.2020 позивач уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування до серпня 2022 року відповідач нараховував позивачу заробітну плату, яка сплачувалась як гарантія в порядку ст. 119 КЗпП України для працівників, які прийняті на військову службу за контрактом, що також підтверджує трудові відносини між сторонами.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан, який продовжено по теперішній час.
Початок збройної агресії Російської Федерації позивач зустрів на підконтрольній Україні території, перебуваючи на службі у військовій частині.
Селище Марківка Старобільського району Луганської області, де останнім часом проживав, мав домівку та місце роботи позивач, було окуповано Російською Федерацією в першій день вторгнення 24.02.2022, у зв`язку з чим позивач перемістився до м. Запоріжжя, де орендує житло, служить, зареєструвався як тимчасово переміщена особа.
Таким чином, позивач не має можливості повідомити відповідача письмовою заявою про припинення трудових відносин. Жодних контактів у позивача з роботодавцем не залишилось, а тому ОСОБА_1 позбавлений можливості звільнитись з роботи у встановленому законом порядку шляхом подачі заяви про звільнення.
Позивач є учасником бойових дій, ветераном війни, пенсіонером, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, відповідно, не може отримати статус безробітного, а отже і припинити трудовий договір з відповідачем, подавши відповідну заяву у центр зайнятості у порядку ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
З огляду на викладене, позивач вважає, що його право на звільнення за власним бажанням порушено та підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 із Марківським професійним аграрним ліцеєм у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі 38 КЗпП України з дати подання позовної заяви до суду.
Оскільки посада позивача включала виконання викладацьких обов`язків, то позивач мав щорічно 28 днів оплачуваної відпустки. В цій частині позивач зазначає, що щорічна оплачувана відпустка йому була надана останній раз у липні 2020 року до укладення контракту із Міністерством оборони України (18 вересня 2020 року). У 2021 році та наступних роках він, перебуваючи на військовій службі, не використовував за місцем працевлаштування у відповідача своє право на відпустку. Таким чином, за період з серпня 2020 року по серпень 2021 року позивач має 28 днів щорічної невикористаної відпустки, так само за наступний період з серпня 2021 року до серпня 2022 року ? 28 днів, а всього 56 календарних днів.
Крім того, ст. 77-2 КЗпП України та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 03.06.2021. Протягом 2021-2022 років позивач мав право на 28 днів додаткової відпустки як учасник бойових дій.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки (п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995).
Кількість днів невикористаної відпустки за період 2021-2022 роки складає: 28 + 28 + 14 + 14 = 84 календарних днів.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 09.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, у заяві від 08.12.2025 просив суд розглянути справу без його участі.
У судовому засіданні 16.10.2025 представник позивача, адвокат Кузнецова А.С., пояснила, що центр зайнятості відмовив ОСОБА_1 у звільненні. Оригіналу трудової книжки у позивача немає, вона залишилась у відповідача. Позивач працює в ліцеї з 08.10.2007. Востаннє він був у щорічній відпустці у липні 2020 року. У період проходження військової служби у відпустку він не ходив.
Надалі представник позивача, адвокат Кузнецова А.С., участі у розгляді справи не приймала, у заяві від 16.11.2025 просила суд розглянути справу без її участі.
Представник Марківського професійного аграрного ліцею у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 2 ст. 1 КЗпП України законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України).
Положеннями ч. 1 ст. 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем ? фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець ? фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується, що позивача прийнято на посаду викладача Марківського професійного аграрного ліцею з 08.10.2007 на підставі наказу № 52-КД від 08.10.2007, а у подальшому переведено на посаду інженера-електроніка з виконанням обов`язків викладача з 01.09.2016 на підставі наказу № 52-КД від 01.09.2016 (а.с. 20-25).
Згідно з приписами ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. За працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Матеріали справи містять копію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового (сержантського, старшинського) складу, укладеного 18.09.2020 Міністерством оборони України в особі ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 з одного боку та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшим сержантом, головним сержантом командиром 1-го відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-13).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 03.06.2021 управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 26).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Приписами ч. 1 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (ч. 4 ст. 22 КЗпП України).
Судом визнається загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що починаючи з 24.02.2022 Указом Президента України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжено. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Матеріали справи містять копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 08.11.2023 Пенсійним фондом України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вид пенсії: за віком (а.с. 11).
У відповідь на звернення ОСОБА_1 № МА-4319 від 22.03.2025 Департамент освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації листом № 06/03-936 від 28.03.2025 повідомляє, що станом на 2020 рік ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з Марківським професійним аграрним ліцеєм. Відсутність трудових правовідносин між ОСОБА_1 та Департаментом унеможливлює здійснення звільнення ОСОБА_1 з Марківського професійного аграрного ліцею, нарахування та сплату відповідних компенсацій за невикористані відпустки. Станом на 28.03.2025 у Департаменті відсутня інформація щодо діяльності Марківського професійного аграрного ліцею, який з 22.04.2022 не перемістився на безпечну територію України, місцезнаходження керівника закладу невідоме. Зазначено, що у разі неможливості припинення трудових відносин в порядку, встановленому законодавством про працю, їх припиняють в судовому порядку (а.с. 17-18).
Відповідно до листа Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації № 06/07-1709 від 16.04.2025 станом на 16.06.2025 Марківський професійний аграрний ліцей на підконтрольну владі України територію не переміщений, правонаступник освітнього закладу відсутній (а.с. 10).
Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Приписами ст. 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Реєстр застрахованих осіб ? автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Таким чином, відомості про трудову діяльність працівника зберігаються в електронній формі та формуються шляхом їх подачі саме страхувальником (роботодавцем) працівника. Не подання страхувальниками звітних відомостей та інформації про сплату страхових внесків за 2022 рік і, як наслідок, не відображення таких відомостей у обліковій картці особи у Реєстрі застрахованих осіб, в умовах воєнного стану не підтверджує припинення між роботодавцем (страхувальником) та застрахованою особою трудових відносин.
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) Марківським професійним аграрним ліцеєм з жовтня 2007 року по липень 2022 року включно сплачувалися страхові внески. Відомості щодо сплати страхових внесків з серпня 2022 року по теперішній час відсутні.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Частиною другою статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» встановлено, що гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Факт внутрішнього переміщення, згідно ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Абзацом 2 частини 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п. 1 ст. 36, ст. 38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.
Отже, законодавством встановлено можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно з метою отримання статусу безробітного, проте припинення трудових відносин особою, яка набула статусу особи з інвалідністю чи досягла пенсійного віку нормами зазначеного Закону не врегульовано.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Звертаючись до суду із позовом про розірвання трудового договору, позивач вказав, що він є учасником бойових дій, ветераном війни, пенсіонером і не може отримати статус безробітного, а отже припинити трудовий договір з відповідачем, подавши відповідну заяву у центр зайнятості в порядку ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
У постанові від 31.10.2019 (справа № 1340/6082/18) Верховний Суд зазначив, що звільнення з ініціативи працівника не передбачає обов`язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки в даному випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а роботодавець вимушений погодитись зі звільненням працівника незалежно від свого бажання.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 377/169/20 вимога про припинення трудових відносин між сторонами за певних обставин є належним способом судового захисту та може бути ефективним способом захисту особи. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.
Установлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана.
Позивач просить визнати припиненими трудові відносини між ним та відповідачем з дати звернення до суду з позовом, а саме з 29.06.2025.
Врахувавши встановлені судом обставини, наявність волевиявлення позивача ОСОБА_1 на припинення трудових правовідносин з відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі. При цьому суд ураховує неможливість припинення трудових правовідносин між сторонами у позасудовому порядку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України ,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.І. Сакоян