ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області у складі судді Головіна В.О. від 17 лютого 2020 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

05 грудня 2019 року ПАТ АБ "Укргазбанк" звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №438/2012-Р від 07 листопада 2012 року на суму 290000,00 грн, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 06 листопада 2027 року, на придбання майнових прав на квартиру. За користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати банку відповідну плату в розмірі 16% річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв`язку станом на 13 листопада 2019 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 297350,20 грн, а саме заборгованості за кредитом у розмірі 259372,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 37372,00 грн. Крім цього, в якості забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №438/2012-Р від 07 листопада 2012 року, між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №438/2012-Р/П від 07 листопада 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_1 за умовами п. 1.1 вказаного договору, зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 297350,20 грн.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 17 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором №438/2012-Р від 07 листопада 2012 року у розмірі 297350,00 грн, а саме заборгованості за кредитом 259372,00 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 37978,20 грн. У порядку розподілу судових витрат стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі по 2230,13 грн з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року відновлено втрачене судове провадження в частині заочного рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 лютого 2020 року у цивільній справі №426/15204/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 12 березня 2025 року доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області вирішити питання щодо повного відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № №426/15204/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке частково відновлене ухвалою суду від 30 січня 2025 року в частині заочного рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 лютого 2020 року.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року відновлено повністю втрачене судове провадження у справі № 429/15204/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка перебувала в провадженні Сватівського районного суду Луганської області в об`ємі таких документів: позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитного договору № 438/2012-Р, договору поруки № 438/2012-Р/П від 07 листопада 2012 року, виписки по особовому рахунку, розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 438/2012-Р від 07 листопада 2012 року, ухвали про відкриття провадження по справі від 20 грудня 2019 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 07 листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №438/2012-Р, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 290000,00 грн на придбання майнових прав на двокімнатну квартиру, зі сплатою за користування кредитними коштами 16% річних, строком кредитування по 06.11.2027 (а.с. 112-114).

Згідно п. 3.1 кредитного договору №438/2012-Р, позичальник здійснює повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АБ «Укргазбанк» МФО 320478, щомісячно з 1-го (першого) та не пізніше 28-го (двадцять восьмого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1612,00 грн, а останній платіж сплачується у сумі 1452,00 грн не пізніше 06 листопада 2027 року.

В якості забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №438/2012-Р від 07 листопада 2012 року, між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки №438/2012-Р/П від 07 листопада 2012 року, за умовами якого поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору (а.с. 104-105).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 290000,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 115-119).

Всупереч взятих на себе зобов`язань, позичальником не було погашено прострочену заборгованість, у зв`язку з чим станом на 13.11.2019 року, банком нарахована заборгованість у розмірі 297350,20 грн, з яких заборгованість за кредитом 259372,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року 37978,20 грн (а.с.120-122).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від зазначених висновків (пункт 108 постанови).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення кредитного договору №438/2012-Р від 07.11.2012 та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 290000,00 грн; встановивши неналежне виконання останнім умов вказаного договору, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 259372,00 грн, та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 37978,20 грн (а.с.120-122).

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідачка вказувала, що вона не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не змогла реалізувати право на подання відзиву на позовну заяву до ухвалення судом рішення.

Доводи відповідачки щодо неналежного повідомлення її про слухання справи судом першої інстанції заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять доказів спростування наведеного твердження апелянта, не містять доказів належного своєчасного виконання місцевим судом положень статей 128-130 ЦПК України та повідомлення ОСОБА_1 про слухання справи судом першої інстанції 17 лютого 2020 року року.

Це також підтверджується копіями довідок про взяття відповідачки на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 20.09.2014, від 20.06.2024 (а.с. 60, 61).

В апеляційній скарзі відповідачка повторно вказала, що не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду справи, а тому не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Враховуючи відсутність доказів належного повідомлення відповідачки про розгляд справи місцевим судом, колегія вважає за можливе прийняти до уваги викладену в апеляційній скарзі заяву про застосування позовної давності.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц.

Оскільки за кредитним договором №438/2012-Р від 07.11.2012 встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно п. 3.1 кредитного договору №438/2012-Р, позичальник здійснює повернення кредиту на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АБ «Укргазбанк» МФО 320478, щомісячно з 1-го (першого) та не пізніше 28-го (двадцять восьмого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1612,00 грн, а останній платіж сплачується у сумі 1452,00 грн не пізніше 06 листопада 2027 року.

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором №438/2012-Р від 07.11.2012 (до пред`явлення позову) було внесено 03.07.2014 року на суму 688,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості (а.с. 119, 120).

З даним позовом до суду АБ «Укргазбанк» звернулось 05.12.2019, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви.

Враховуючи, що умовами кредитного договору №438/2012-Р від 07.11.2012 року позичальник мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів по 28 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, строки позовної давності відносно заборгованості у період з 04.12.2016 по 13.11.2019 року (згідно змісту позовних вимог) позивачем не пропущена.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до 1 першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-1451цс15.

У даному випадку у договорі поруки №438/2012-Р/П від 07 листопада 2012 року, укладеному між банком та ОСОБА_1 , погоджено, зокрема, що порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя (пункт 5.2 договору поруки).

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі №6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Виходячи з умов кредитного договору та договору поруки, зокрема пункту 5.2; встановивши, що погашення кредиту погоджено щомісячними платежами по 28 число кожного місяця; позивач звернувся до суду з даним позовом 05.12.2019 року, приймаючи до уваги, що банк не надав доказів пред`явлення вимоги до поручителя до пред`явлення даного позову до суду, колегія дійшла висновку, що порука ОСОБА_1 за договором поруки №438/2012-Р/П від 07 листопада 2012 року в даному випадку припинена лише щодо щомісячних платежів, строк оплати яких настав до 04.12.2016 року.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором №438/2012-Р від 07 листопада 2012 року по тілу кредиту в розмірі 212624,00 грн., що сформувалась у період з 04.12.2016 по 13.11.2019 (у межах заявлених позовних вимог).

Зазначена вище заборгованість підтверджується складеним позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем, а також випискою з особового рахунку.

Підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 46748,00 грн та відсотків за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 37978,20 грн - відсутні, у зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_1 відносно вказаної частини щомісячних платежів, а також через пропуск позивачем трирічного строку позовної давності (відносно позичальника).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам (4460,25 грн х 71,51% / 2) у розмірі 1594,76 грн.

На відповідачку ОСОБА_1 покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам (4460,25 грн х 71,51% / 2) у розмірі 1594,76 грн.

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого ОСОБА_1 судового збору при поданні заяви про перегляд заочного рішення (605,60 грн) та апеляційної скарги (3345,19 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (28,49%) в сумі 1125,58 грн (а.с. 17, 51).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" у розмірі 469,18 грн (1594,76 грн - 1125,58 грн).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" () заборгованість за кредитним договором №438/2012-Р від 07 листопада 2012 року по тілу кредиту в розмірі 212624 (двісті дванадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" () судові витрати у розмірі 1594 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто чотири) грн 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" () судові витрати у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) грн 18 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова