Унікальний номер справи 372/5115/24
Головуючий у суді першої інстанції Т.Г. Сташків
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

19 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», подану представником Сечком Сергієм Володимировичем, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року,

у с т а н о в и в:

У вересні 2024 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «СК «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, відповідно до якої товариство просило суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 36 022,57 грн. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог товариство зазначило, що 03.02.2023 року о 09 год. 45 хв. у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Синерджі». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва № 760/4008/23 від 13.03.2023 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні ПДР, що потягло за собою вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між ТОВ «СК «УСГ» та ТОВ «Синерджі» діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-22-00437 від 03.08.2022 року, на підставі якого ТОВ «СК «УСГ» виплатило ТОВ «Синерджі» страхове відшкодування у розмірі 98 383,18 грн.

Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ТОВ «СК «УСГ» звернулося до останнього із заявою на виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «ПЗУ України» здійснило виплату позивачу в розмірі 62 360,61 грн., що не покриває суму виплати за договором добровільного страхування № 28-0107-22-00437. А тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, та стягнення в судовому порядку різниці між виплаченою та отриманою сумою страхового відшкодування в розмірі 36 022,57 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, треті особи - ПАТ «СК «ПЗУ Україна», ТОВ «Альянс Логістик ЛТД» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПрАТ «СК «УСГ», через представника Сечко С.В. подано апеляційну скаргу. В якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що 03.02.2023 року о 09 год. 45 хв. у м. Київ, по вулиці Велика кільцева, 2 в сторону Жулянського мосту, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.03.2023 року по справі про адміністративне правопорушення № 760/4008/23, відповідача було визнано винним в порушенні ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту виплатив ТОВ «Синерджі» страхове відшкодування у розмірі 98 383 гри. 18 коп.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 212100086, апелянт звернувся до страхової компанії відповідача із заявою № 11/21452 від 15.02.2023 року на виплату (страхового) відшкодування за полісом № 212100086, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 62 360 грн. 61 коп.

За таких обставин, на думку апелянта відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПрАТ «СК «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0107-22-00437 та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом № 212100086, а саме: 98 383 грн. 18 коп. - 62 360 грн. 61 коп. = 36 022 грн. 57 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , треті особи ПрАТ «СК «ПЗУ України», ТОВ «Альянс Логістик ЛТД» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд звернув увагу на ту обставину, що позивачем не заявлено позовних вимог до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» як страховика відповідача, на якого покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, який не є відповідачем в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд зазначив, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача.

Судом встановлено, що згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва № 760/4008/23 від 13 березня 2023 року, 03.02.2023 о 09 год. 45 хв. на вул. Великій кільцевій, 2 в сторону Жулянського мосту в місті Києві, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «DAF XF480FT», д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричепом марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_3 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів з матеріальними збитками. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 вбачається, що власником автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , є ТОВ «Синерджі».

03.08.2022 року ПрАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Синерджі», укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-22-00437, відповідно до умов якого, страховик прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої страхувальнику автомобіля автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відносини у сфері страхування регулюються Законом України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР, який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, а також главою 67 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Аналогічні положення закріплені також п. 3 ч. 1ст. 988 ЦК України, згідно якої страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, який є водієм юридичної особи ТОВ «Альянс Логістик ЛТД», застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.212100086. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160 000 грн.

Власник пошкодженого автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 - ТОВ «Синерджі» повідомив ПрАТ «СК «УСГ» про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно калькуляції № від 06.02.2023 склала без ПДВ 81 985,98 грн., розмір ПДВ 20 % 16 397,20 грн., а всього 98 383,18 грн.

Відповідно платіжної інструкції № 40926 від 09.02.2023 року ПрАТ «СК «УСГ» перерахувало ТОВ «Синерджі» страхове відшкодування згідно акту №STOKA-5 кошти в розмірі 98 383,18 грн.

Товариство в позовній заяві зазначило, що ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою № 11/21452 від 15.02.2023 року на виплату (страхового) відшкодування за полісом № 212100086, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 62360,61 грн.

Так, згідно платіжної інструкції № 00091212 від 09.03.2023 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало ПрАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування, регрес STOKA-5, без ПДВ., дог. кошти в розмірі № ЕР.212100086 від 18.11.22 в розмірі 62360,61 грн.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15 зазначила, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову в даній справі є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати різниці страхового відшкодування в розмірі 36022,57 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 98383,18 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В аналогічних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених устатті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до п.4 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до страхового полісу № ЕР.212100086 страховиком відповідача з страховим лімітом 160000, 00 грн на момент вчинення ДТП була ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи позицію викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15 від 04.07.2018, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечує проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважає, що саме на третю особу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи в подальшому позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» із заявою № 11/21452 від 15.02.2023 на виплату (страхового) відшкодування за полісом № 212100086 від 09.03.2023 ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» на рахунок позивача здійснено виплату в розмірі 62 360 грн. Позивач зазначає в позові, що сума сплаченої страхової виплати в розмірі 62 360 грн. нарахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого.

Відповідно до умов Договору обов`язково цивільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № ЕР.212100086 від 18.11.2022 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн.

На думку колегії суддів, з урахуванням того, що розмір матеріального збитку заподіяного діями відповідача складає 98 383 грн. 18 коп., а розмір страхової суми по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 160 000,00 грн., що не перевищує ліміт цивільно-правової відповідальності відповідача, різниця суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 36022 грн. 57 коп., що відшкодована позивачем ТОВ «Синерджі» не підлягає стягненню з відповідача.

На думку колегії суддів застосування ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» коефіцієнту фізичного зносу до автомобіля «Volkswagen Tiguan» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2018 року випуску є неправомірним з огляду на наступне.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 Методики).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) - це втрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників); відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складників та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазначає чи може зазначити власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4. Методики).

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно п. 6.1. Методики визначення типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, повної маси, робочого об`єму двигуна тощо проводиться на основі даних виробника КТЗ. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (додане Позивачем до позовної заяви) рік випуску вказаного транспортного засобу значиться 2018 рік.

За змістом п. п. 8.2, 8.3 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається на момент пошкодження транспортного засобу:

В даному випадку ДТП сталася 03.02.2023 року. Отже, на момент ДТП (03.02.2023 року) строк експлуатації автомобіля ТОВ «Синерджі» не перевищував 7 років, а саме був 4 роки та 7 місяців.

Відтак, ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» при визначенні суми страхового відшкодування для позивача, безпідставно застосувала коефіцієнт фізичного зносу.

З урахуванням того, що розмір матеріального збитку, понесений товариством на відновлення транспортного засобу ТОВ «Синерджі» становить 98 383 грн. 18 коп., що не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії за страховим полісом № ЕР.212100086 від 18.11.2022, який визначений в 160 000 грн., ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» на рахунок позивача здійснило в розмірі 62 360,61 грн.

Зважаючи на наведене, виплачена сума страхового відшкодування що становить 36022 грн. 57 коп. (98 383 грн. 18 коп.- 62 360 грн. 61 коп) не підлягає стягненню с відповідача, як винної у заподіянні збитків особи, оскільки ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» - 160 000 грн покриває суму виплаченого позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Таким чином, суд, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», подану представником Сечком Сергієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна