Справа № 489/1408/25
Номер провадження 2/489/1528/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом

встановив

В лютому 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке за життя належало померлій на праві власності, а саме на: квартиру за АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером: :02:000:0076 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,6542 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області; земельну ділянку з кадастровим номером: :01:000:0192 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5500 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її доньки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 . Як спадкоємець першої черги, позивачка не зверталась до нотаріуса для юридичного оформлення спадщини, оскільки вона постійно проживала з матір`ю вважала себе такою, що прийняла спадщину, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Водночас, 08 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 . ОСОБА_1 періодично виїжджала за межі України на заробітки з даного будинку та поверталась у будинок після завершення встановленого періоду часу, що дозволяв їй перебувати за межами України. За кордоном позивачка перебуває тимчасово у період виконання певної роботи та не має місця постійного проживання за межами України. 01 січня 2023 року, після смерті батька, позивачка дізналась, що 09 листопада 2021 року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г. В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу квартиру за номером АДРЕСА_1 . Таким чином, оскільки позивач постійно проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, як спадкоємець першої черги має право на отримання у власність своєї частки у спадковому майні, після смерті матері. Враховуючи викладене, спадщина позивача 1/2 частина квартири та земельних ділянок, яка була прийнята відповідачем та на яку вона отримала відповідні свідоцтва, підлягає перерозподілу між сторонами. Вказані обставини є підставою для внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, виданих 09 листопада 2021 року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. на ім`я ОСОБА_2 .

З цих підстав позивач просила суд внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1798, виданого на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. на спадкове майно, вказавши, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: на 1/2 частину квартири за номером АДРЕСА_1 , її дочка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1801, виданого на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. на спадкове майно, вказавши, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:0076 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,6542 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, її дочка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).; Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1804, виданого на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. на спадкове майно, вказавши, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: :01:000:0192 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5500 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, її дочка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надав суду відзив, в якому вказав, що відповідач не заперечує той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 мати Відповідача та Позивача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), померла та після її смерті Відповідачем було успадковано спадкове майно: квартиру за АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером: :02:000:0076 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,6542 га, яка розташованана території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області; земельну ділянку з кадастровим номером: :01:000:0192 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5500 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Позивач тривалий час проживала за кордоном в Італії, приїжджала на короткі проміжки часу в гості в Україну до батьків та Відповідача, яка є її рідною сестрою, зі слів Відповідача в розмовах зазначала, що проживати та повертатись до України не планувала.

Позивачем не надано будь-яких доказів щодо перебування за кордоном саме на заробітках та підтвердження того, що вона взагалі перебуває у трудових відносинах з будь-яким роботодавцем. За вказаний період Позивач знаходилась в Україні не більше місяця на рік, протягом періоду 15.08.2021 року - 19.07.2021 року не була в Україні майже 2 роки, приїхала після смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) через 3 місяці, знаходилась до 25.08.2021 р. тобто перебувала в Україні протягом 6-місячного строку, який встановлений законодавством для прийняття спадщини і могла за бажання звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Отже, Позивач мала звернутися з заявою щодо прийняття спадщини як донька спадкодавця протягом строку 6 місяців з дати відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 та висловити свою волю щодо прийняття спадщини, чого Позивач не зробила, хоча мала таку фізичну можливість під час свого візиту до України 19.07.2021 року - 25.08.2021 року (була в Україні 36 днів).

Представник третьої особи - Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без їх представника.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ). Після її смерті заведена спадкова справа №131/2021. Відповідно до матеріалів спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 . ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті дружини відмовився.

ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину від 09 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1798 на квартиру АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину від 09 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1801 на земельну ділянку з кадастровим номером::02:000:0076 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,площею 7,6542 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, її дочка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ); свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 листопада 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1804 на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:000:0192 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5500 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, її дочка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Позивач вказує, що не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважала себе такою, що прийняла спадщину фактично. На підтвердження вказаного, надала суду довідку Сухоєланицької сільської ради №146 від 26.10.2023, відповідно до якої на день смерті ОСОБА_3 в спадковому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Також позивачем надано облікову картку об`єкта погосподарського обліку на 2016-2023 в АДРЕСА_3 , з якої слідує, що членами домогосподарства зазначено: ОСОБА_4 (помер), ОСОБА_3 (померла), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

З дослідженого в судовому засіданні листа Державної прикордонної служби від 21.05.2024 встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 виїхала за кордон та повернулась в Україну 19.07.2021 (вже після смерті матері ОСОБА_3 ) В подальшому, ОСОБА_1 25.08.2021 знову виїхала за межі України та повернулась 26.09.2022 на три дні; 29.09.2022 знову виїхала за кордон.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що на момент смерті ОСОБА_3 , з нею проживала ОСОБА_6 та її чоловік, дочки ОСОБА_7 не було, проте остання дзвонила матері. Позивач почала їздити за кордон з кінця 2005 року. До смерті матері відносини у сестер ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були добрі, після смерті стосунки погіршилися.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що на день смерті ОСОБА_3 з нею проживала ОСОБА_6 . Це їй відомо зі слів батька та ОСОБА_6 . З ОСОБА_9 вона працювала на ринку у 2005-2006 роках. Потім ОСОБА_7 поїхала за кордон та перший раз приїхала з-за кордону у 2010 році.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220, ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст.ст. 1217, 1223, 1261, 1266 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун (ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців (ч.ч.1,2 ст.1296 ЦК України ).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (висновок Верховного Суду в постанові від 20.03.2025 №522/11093/23).

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

За змістом статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Отже, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Підставою внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15, від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пред`являючи вказаний позов, позивач посилалася на те, що вона постійно проживала разом з матір`ю на час її смерті, а тому є такою, що фактично прийняла спадщину. Проте такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Сукупністю доказів, які долучені до матеріалів справи підтверджено факт тривалого перебування позивача за межами України на час смерті її матері. Таким чином, твердження позивача про її постійне місце проживання разом зі спадкодавцем спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків та даними Державної прикордонної служби. Також встановлено, що позивач мала можливість у шестимісячний строк для прийняття спадщини подати заяву до нотаріуса, однак таким правом не скористалась.

За таких обставин, суд, перевіривши не лише місце реєстрації позивача, а і місце її фактичного проживання, з огляду на досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову відмовити.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ - 02892818, адреса: 56602,Миколаївська область, Миколаївський район, м. Нова-Одеса, вул. Центральна, 177.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду 18.12.2025.

Суддя В. В. Кокорєв