Справа № 346/4799/25
Провадження № 2/346/2674/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 2018 року перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, у якому в них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з 01.02.2024 року проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання вказаних дітей не надає, на неодноразові прохання не реагує, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Витрати на утримання дітей є значними і позивачу важко самостійно їх оплачувати. Відповідач є працездатним, а отже спроможним сплачувати аліменти на утримання їхніх дітей. Крім того, діти навчаться у Коломийському закладі дошкільної освіти №21 Пролісок , проходять дороговартісне лікування у стоматолога, часто хворіють та потребують лікування, у зв`язку з чим вона понесла додаткові витрати в розмірі 40 047,02 грн. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення останніми повноліття, стягнути з відповідача за період з 01.02.2024 року по 18.09.2025 року 60 000 грн. аліментів на утримання дітей за минулий час, а також, посилаючись на ст. 185 СК України, стягнути з нього додаткові витрати на утримання дітей 50% від загальної суми понесених витрат в розмірі 40 047,02 грн., а саме 20 000 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилася, 11.11.2025 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в її відсутності ( а.с. 129 ).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до даних свідоцтв про народження, сторони є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Даними повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 та № 4 від 27.05.2025 року, стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5 , про що 03.01.2020 року складено відповідний актовий запис № 9 ( наявні відомості про зміну прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_7 ), а 27.07.2021 року ОСОБА_4 , про що 26.08.2021 року складено відповідний актовий запис № 650; їхніми батьками вказані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с. 9-12).

Факт реєстрації місця проживання вказаних дітей за місцем проживання позивача стверджується даними витягів з реєстру територіальної громади №2024/001747746, №2024/001746508 від 19.02.2024 року та №2024/001746989 від 20.02.2024 року, виданих Городенківською територіальною громадою (а.с. 95-97).

Відповідно до копій довідок, виданих лікарем ОСОБА_8 18.09.2025 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проходили лікування в дитячого стоматолога; сума лікування станом на 18.09.2025 року визначена відповідно 6 300 грн. та 2 600 грн. ( а.с. 75 ).

Згідно з даними копій УЗД органів черевної порожнини від 12.06.2025 року, проведених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , паталогій ОЧП не має ( а.с. 98, 99 ).

Судом також встановлено, що 18.02.2025 року та 09.06.2025 року в медичній лабораторії Медіс замовлено дослідження загального аналізу крові диференційованим підрахунком лейкоцитів на автоматичному гематологічному аналізаторі відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а 27.02.2025 року дослідження копрограми ( а.с. 102-107 ).

Копії медичних карт амбулаторного хворого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 містять відомості про періодичний їх огляд лікарями, а також відомості про необхідність проведення УЗД черевної порожнини ( а.с. 108, 109 ).

Згідно з даними копії відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого ( перерахованого ) податку та військового збору за період з лютого 2024 року по серпень 2025 року ОСОБА_1 отримувала дохід, зокрема з лютого 2024 року по січень 2025 року - соціальні виплати з відповідних бюджетів в розмірі 860 грн., 860 грн., 24 805, 40 грн., 8 841,80 грн., 8 841,80 грн., 9 701,80 грн., 15 963,60 грн., 7 981,80 грн., 7 981,80 грн. та 7 981,80 грн.; у квітні 2024 року - благодійну допомогу у розмірі 5 785,34 грн.; за період з лютого 2025 року по серпень 2025 року інформація про доходи відсутня ( а.с. 113 ).

З копій квитанції та платіжних інструкцій встановлено, що позивачем 19.09.2025 року перераховано на рахунок Дитячої стоматології Приймачука за медичні послуги 3 100 грн.; 28.09.2025 року на рахунок Відділу освіти Коломийської МР 1 062,60 грн. та 980 грн. з призначенням платежів Банківська плата 0611010 від ОСОБА_3 ЗДО №21, група 08 старшого віку, 22 дні , Банківська плата 0611010 за вересень 2025 року 0602268 ОСОБА_4 ЗДО №21, група 07 середній вік, 22 дні ( а.с. 110-112 ).

Позивачем до матеріалів справи долучено виписку про рух коштів по особовому рахунку, яка містить відомості про прихідні та видаткові операції по її рахунку ( а.с. 13-63 ).

Також позивачем долучено копії квитанцій на суму 263 грн., 70,6 грн., 76,5 грн., 124,1 грн., 241,55 грн., 53,2 грн., 259,30 грн., 292,30 грн.,1 500 грн., 2 000 грн., 3 100 грн., 125,90 грн., 39 грн., 156,44 грн., 365 грн., 236,80 грн., 56,8 грн., 93,2 грн., 228,1 грн., 187,7 грн., 252 грн., 246,6 грн., 350 грн., 700 грн., 84,14 грн. та 227,90 грн. в категоріях витрат Медичні послуги , Аптеки , Одяг та взуття , а також скриншоти переписки однак, з яких неможливо встановити авторів цього листування та його зміст ( а.с. 64-74 ).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.

Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На підставі наведеного, враховуючи вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на їхнє харчування, лікування при необхідності, забезпечення найбільш необхідними речами, майновий стан платника аліментів, суд вважає можливим визначити аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці.

З приводу вимог позивача щодо необхідності визначення часток аліментів на майбутнє, при досягнення кожним із дітей повноліття, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2-3 ст.183 вказаного Кодексу якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час, суд виходить з наступного.

Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч.2 ст.191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи чи інші подібні дії.

Також під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі №635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі №672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі №756/14483/18.

За загальним правилом, визначеним СК України та сталою судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Суд зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення.

Так, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей за минулий час, а саме з 01.02.2024 року по 18.09.2025 року в розмірі 60 000 грн., що у сумі складає 50% прожиткового мінімуму за кожний попередній місяць періоду, мотивуючи це тим, що з цього часу сторони спільно не проживають і відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, незважаючи на неодноразове звернення до нього з відповідною вимогою.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи задля отримання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти, тобто, з 01.02.2024 року до моменту звернення до суду, зокрема, копій листів, записів розмов, тощо. Наявні в матеріалах справи скріншоти листування у месенжері хоча і містять повідомлення щодо необхідності надання матеріальної допомоги на утримання дітей, водночас час не містять жодних відомостей щодо особи відправника відповідних повідомлень, тому суд не може встановити, чи є відправник та одержувач повідомлень сторонами у цій справі.

Крім того, суд зауважує, що відповідні паперові відтворення електронної інформації не можуть слугувати належними та допустимими доказами, з огляду на те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19).

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 наголосила на тому, що слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування), як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку, із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

Ураховуючи викладене вище, суд не може прийняти до уваги надані позивачем роздруківки скріншотів переписки у месенджері в якості належного та допустимого доказу, у розумінні приписів статей 77,78 ЦПК України. Інших доказів, на підтвердження вказаних у позові обставин в цій частині позивачем не надано, клопотання про витребування таких доказів не заявлено.

Отже, у судовому засіданні не встановлено та не надано суду належних і допустимих доказів того, що позивач вживала належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, як і доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. Таким чином, оцінюючи досліджені судом докази та встановлені під час розгляду справи обставини, суд не вбачає визначених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей в розмірі 40 047,02 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року в справі № 6-1489цс17, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду копії квитанцій щодо купівлі медичних послуг та препаратів, одягу та взуття, оплати відвідування дітей закладів дошкільної освіти, а також довідку про витрати, понесені на послуги дитячого лікаря-стоматолога (а.с.68-75, 110-112).

Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що витрати на оплату навчання в закладі дошкільної освіти, купівлю одягу та взуття ( без зазначення для кого саме) не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, так як не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими як позитивними, так і негативними фактами, є звичайними побутовими витратами та охоплюються аліментними зобов`язаннями відповідача. Копії чеків на придбання медичних препаратів не можуть бути належними доказами в розумінні вимог ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України на підтвердження понесених додаткових витрат, оскільки в них відсутні найменування придбаних медичних препаратів, а з наданих позивачем записів лікарів не встановлено, що малолітнім дітям встановлені які-небудь діагнози та потреба у зв`язку з цим у купівлі медичних препаратів.

Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач.

На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180-183, 185, 191 СК України, керуючись ч. 2 ст.247, ст.ст.76-78, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 18 вересня 2025 року і проводити до досягнення вказаними дітьми повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 грудня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.