ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/62/25

Провадження № 22-ц/820/2592/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 679/62/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Козійчуком Олександром Івановичем на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року у складі судді Сопронюк О.В. у цивільній справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованость за кредитним договором № 103978634 від 24.02.2023 року у розмірі 52773,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 24.02.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 103978634, за умовами якого відповідач отримав 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ОСОБА_1 підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті ОСОБА_1 , якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТзОВ «Мілоан».

Таким чином, ТзОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та строк, передбачений умовами договору. Однак, відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту, сплату комісії і процентів відповідач не здійснив, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 52773,86 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13350 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 38373,86 грн; прострочена заборгованість за комісією 1050 грн.

27.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 102-МЛ/Т, за умовами якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103978634 від 24.02.2023 року, укладеним з відповідачем, у розмірі 52773,86 грн.

В подальшому, 19.12.2024 року позивач надіслав відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, однак відповідач в добровільному порядку кошти не повернув, на підставі наведеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором про споживчий кредит №103978634 від 24.02.2023 у розмірі 52773,86 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу. Представник апелянта посилається, що між сторонами виникли кредитні зобов`язання на строк 15 днів, що підтверджується умовами договору та відомостями з кредитної історії ОСОБА_1 , наданими ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до Українського Бюро кредитних історій після придбання кредиту у ТзОВ «Мілоан» у липні 2023 року. Зокрема відповідно до витягу зі звіту кредитної історії ОСОБА_1 вказано, що кредитний договір на суму 15 000 грн, укладений 24 лютого 2023 року строком до 11 березня 2023 року. Тобто, строк договору кредиту становить 15 днів, як це вказано у заявці на отримання кредиту, а не 105 днів, як помилково встановлено судом першої інстанції. Із історії погашення кредиту, вказаній у цьому ж звіті, зазначено, що станом на липень 2023 року, тобто на момент викупу кредиту сума заборгованості вказано ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у розмірі 52 773,86 грн, що відповідає розміру позовних вимог. Проте, зазначені умови кредитування кардинально відрізняються від тих умов, що зазначені у нібито укладеному того ж дня договорі кредиту, зокрема, пунктами 1.2- 1.4 договору від 24 лютого 2023 року передбачено, що кредит надається строком на 105 днів до якого застосовується змінювана процентна ставка, зокрема за перші 15 днів встановлюється ставка у розмірі 1,05% щодня, а за наступні 90 днів процентна ставка зростає майже втроє до 3% за день. Таким чином, подані позивачем докази кредитних правовідносин суперечать один одному і допускають подвійне розуміння умов кредитування.

Представник апелянта вказує, що наданий розрахунок заборгованості є арифметично невірним та не пов`язаний як з умовами заявки про видачу кредиту, так і з умовами кредитного договору. Зокрема, у поданому позивачем розрахунку заборгованості вказується на погашення відповідачем боргу: 11 березня 2023 року на суму 1 500 грн та 15 березня 2023 року на суму 2 000 грн, всього 3 500 грн. Однак, з незрозумілих причин в день погашення заборгованості нараховується додаткова комісія, правова природа якої незрозуміла, оскільки підстави її застосування не передбачені як договором чи заявкою на отримання кредиту. Крім того, отримані кредитором кошти зараховуються в довільному порядку, при цьому, в першу чергу на погашення видуманої комісії. Відповідач усвідомлено погодився на умови кредитування вказані у заявці, тобто на отримання боргу у 15 000,00 грн та повернення кредитору 18 412,50 грн. Сплативши вказану суму боргу у розмірі 3 500,00 грн, загальна сума заборгованості не може перевищувати 14 912,50 грн.

Тому з огляду на доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року скасувати та прийняти нове, яким позов ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення 52 773,86 грн задоволити частково, стягнути на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» 14 912,50 грн заборгованості за кредитом.

ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» подало відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що ОСОБА_1 свідомо звернувся до ТзОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, прийнявши на себе зобов`язання за договором. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства. У довідці про ідентифікацію відображено персональні дані відповідача, що дає можливість його ідентифікувати, встановити кому саме і на який номер телефону було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання договору та ким він був підписаний. Таким чином представник вважає, що позивачем надано до суду достатньо доказів щодо підписання договору про споживчий кредит № 103978634 від 24.02.2023 року.

Відповідно до процесу оформлення та розгляду заяви 103978634, що відображена в Анкеті-заяві, Відповідач 24.02.2023 о 6 годині підтвердив зміни умов кредитування. На підставі погодження зі змінами, було сформовано кредитний договір, додатки до нього та паспорт споживчого кредитування 103978634, які в свою чергу були направлені Відповідачу для підпису. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту та Графіку платежів загальний строк кредитування складає 105 днів з яких 15 днів пільгового періоду (застосовується процентна ставка 1.05%) та 90 днів поточного періоду (застосовується процентна ставка 3%). Умови кредитування визначені у вищевказаних документах відповідають умовам визначеним в Кредитному договорі. Крім того, відповідно до п.1.5.1 Договору про споживчий кредит від 24.02.2023 за № 103978634, визначена комісія за надання кредиту: 1050 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово.Таким чином, позивачем при зверненні до суду в повному обсязі було доведено розмір заборгованості за наданим кредитом.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 24.02.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 103978634.

Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором ( пункт 1.1.).

Сума кредиту становить 15 000 грн. у валюті гривня (пункт 1.2.).

Кредит надається загальним строком на 105 днів з 24.02.2023 року і складається з пільгового та поточного періодів ( пункт 1.3).

Пільговий період 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11.03.2023 року, поточний період користування коштами 90 днів, що настає з дня завершення пільгового періоду та закінчується 09.06.2023 року ( дата остаточного погашення заборгованості.

Комісія за надання кредиту становить 1050 грн., яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.).

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 2365,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.).

Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 40500 грн, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.3.).

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *06.

Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 3412,50 грн. в грошовому виразі 14,452 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка на пільговий період). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 18412,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 58912,50 грн. (п.1.5 кредитного договору).

Тип процентної ставки за договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору (п.1.6 кредитного договору).

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2 кредитного договору).

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 договору (п.2.4.1 договору).

Водночас п.2.3 договору передбачає його пролонгацію.

Так, згідно п.2.3.1 договору, позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені п.2.3 договору та розділу 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Договором визнано, що за продовження пільгового періоду на 3 дні максимальний розмір комісії становить 10% від суми наданого кредиту, на 7 днів 6% від суми кредиту, на 15 днів - 10% від суми наданого кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною в п.1.5.2 договору.

Згідно п.2.3.2. договору, після здійснення позичальником платежу зазначеного в п.2.3 договору, умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Згідно п.6.1. договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Додатками до договору про споживчий кредит № 103978634 від 24.02.2023року є графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту.

Також в матеріалах справи є анкета-заява на кредит № 103978634 в якій вказано: суму кредиту: 15000 грн; строк кредиту: 15 днів з 2023-02-24, дата повернення кредиту: 2023-03-11; сума до повернення: 18412,50 грн, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 1050 грн, нараховується одноразово за ставкою 7% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 2362,50 грн. Нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

ТзОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти у розмірі 15 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 59957302 від 24.02.2023, з якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» перераховано ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 15000 грн за договором № 103978634.

27.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 103978634 від 24.02.2023 року в розмірі 52773,86 грн., що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 108-МЛ/Т від 27.07.2023 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за кредитним договором №103978634 від 24.02.2023, складеної ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», станом на 26.12.2024, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 52773,86 грн., з яких: 1) прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13350 грн., 2) прострочена заборгованість за відсотками 38373,86 грн., 3) прострочена заборгованість за комісією 1050 грн.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №103978634 від 24.02.2023 позивач повідомив відповідача шляхом направлення претензії № 22909060/546 від 19.12.2024, в якій також вказав на необхідність погашення заборгованості за договором в розмірі 52773,86 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути суму неповернутого кредиту, проценти за користування кредитом та комісію, в межах погодженого строку кредитування.

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частинами 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів

Судом встановлено, що ОСОБА_1 заповнив Анкету-заяву на кредит № № 103978634, створену на сайті tengo.ua, яка заповнена 2023-02-23 05:56:54 - 2023-02-23 05:57:59, а в подальшому підписав договір про споживчий кредит № 103978634 від 24.02.2023 року 2023-02-23 05:58:24 - 2023-02-23 06:00:08, з відповідними додатками шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (L51803), що підтверджується наданою позивачем довідкою про ідентифікацію від 14.10.2024 року, одноразовий ідентифікатор було відправлено на номер телефону: НОМЕР_3 , вказаний відповідачем в анкеті заяві на кредит № 103978634 від 24.02.2023.

Таким чином, позичальник спочатку заповнив заявку на отримання кредиту, а потім уклав з ТзОВ «Мілоан» договір про надання споживчого кредиту, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належне укладення договору про надання споживчого кредиту № 103978634 від 24.02.2023 року, при цьому в матеріалах справи є як і кредитний договір, так і Анкету-заяву на кредит № 103978634, які дійсно містять різні істотні умови кредитування, зокрема щодо строку дії кредиту та його сукупної вартості, однак заповнення заявки на отримання кредиту передувало укладенню між стронами самого договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався саме на умови визначені між первинним кредитором і позичальником, які відображені у кредитному договорі про надання споживчого кредиту № 103978634 від 24.02.2023 року, тому суд приймає до уваги саме визначені умови кредитування, які містить вказаний кредитний договір.

Відповідачем не надано доказів оплати заборгованості, яка виникла на виконання електронного кредитного договору № 103978634 від 24.02.2023, не спростовано належно проведеного розрахунку заборгованості позивача.

Отже, укладення ТзОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТзОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

Так, згідно з розділом «Терміни та визначення» кредитного договору строк, на який надається кредит (строк кредитування) - це визначений п. 1.3 договору період часу, протягом якого позичальник може правомірно користуватися кредитом, що складається з пільгового і поточного періодів. Поточний період - строк, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду, і закінчується у визначену п. 1.3.2 договору дату (дату остаточного погашення заборгованості). Протягом дії цього періоду проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою. Позичальник має виконати зобов`язання в день завершення пільгового періоду, але не пізніше останнього дня поточного періоду. Дата повернення кредиту/дата остаточного погашення заборгованості - це визначена п. 1.3.2 договору календарна дата, з настанням якої завершується поточний період та строк кредитування за договором.

Згідно п. 1.3, 1.3.2 кредитного договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 24.02.2023 року по 11.03.2023 року (15 днів пільговий період), з 12.03.2023 року поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.06.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Згідно п. 1.5.3, 2.4.1 кредитного договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 38373,86 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п. 1.4 договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5, 3.2.6 договору.

З вищевикладених пунктів договору вбачається, що висновки суду першої інстанції щодо нарахування процентів в межах погодженого строку кредитування є правильними, оскільки проценти за кредитним договором у період з 12.03.2023 по 09.06.2023 року, нараховувалися згідно положень договору про поточний період кредитування.

Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).

Слід зазначити, що пункт 4.2 кредитного договору стосується нарахування процентів з наступного дня за датою спливу строку кредитування, тобто, після завершення поточного періоду, і є правом кредитодавця.

Таким чином, пунктами 1.3, 1.4 договору встановлено, що кредит надається строком на 105 днів з 24.02.2023 року по 11.03.2023 року діяв пільговий період користування, при цьому заборгованість по процентам нараховувалася в розмірі 1.05 % щоденно, а з 12.03.2023 року розпочався поточний період, який складає 90 днів з врахування процентної ставки 3% щоденно, а з 09.06.2023 року строк був пролонгований на стандартних умовах до 19.06.2023 року, що також передбачено умовами кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.».

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому доводи апеляційної скарги щодо непогодження між сторонами основних умов кредитування, зокрема щодо строку та нарахування відсотків, спростовується детально встановленими обставинами справи, які відповідачем не спростовані.

Щодо черговості погашення вимог за договором про споживчий кредит, то відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством передбачено, що кошти зараховуються у такій послідовності: нараховані прострочені проценти, комісії, прострочена заборгованість за кредитом, нараховані проценти, нарахована комісія за надання кредиту, заборгованість за кредитом, нарахована неустойка, проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплачені відповідачем кошти зараховувалися в рахунок сплати за прострочені проценти, та прострочену заборгованість за кредитом. Зарахування сплачених відповідачкою сум грошових коштів в рахунок оплати комісії за пролонгацію кредитного договору є її волевиявленням з метою продовження строку кредитування, згідно п. 2.3.1.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього Договору.

Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із пред`явленим позовом та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Однак помилковими є висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 1050 грн.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.

Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит, а саме п. 1.5.1 договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово і становить 1050 грн.

Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1050 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, зокрема, не перевірив правомірність стягнення комісії за надання кредиту, неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по комісії з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 13350 грн - тіло кредиту та прострочена заборгованість за відсотками 38373,86 грн, а всього 51 723,86 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов заявлено з ціною 52773,86грн, після перегляду справи судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено частково, а саме на 98% від заявлених вимог (51723,86х100:52773,86), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2373,95 грн (2422,40х98%:100) судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Козійчуком Олександром Івановичем задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 1050 грн комісії, витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 1050 грн комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2373,95 грн судового збору за подачу позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова