Дата документу 22.12.2025 Справа № 335/6779/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/6779/24 Головуючий у І інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/807/1027/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до статуту підприємства,що знаходиться у загальному доступі на офіційному сайті Концерну, основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше.

Позивач є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії, споживачем яких є ОСОБА_1 , яка є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладений Типовий індивідуальний договір № 600450140 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води, що розміщений у загальному доступі на офіційному сайті Концерну.

Так, 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «МТМ» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до п.п. 1, 2, 4 якого цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «МТМ».

За період з 01.11.2021 до 30.04.2024 Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії в будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Споживач оплату послуг здійснювала не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 30.04.2024 утворилася заборгованість у розмірі 69213,92 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Концерн «МТМ» просив суд стягнути з ОСОБА_1 вартість послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води за договором № 600450140 за період з 01.11.2021 до 30.04.2024 в загальному розмірі 69213,92 грн та 2422,40 грн судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 30.04.2024 в розмірі 69213,92 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, а всього стягнуто: 71636,32 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. Просить розглядати справу в судовому засіданні з викликом сторін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 є власником приватного будинку. 29.05.2020 ОСОБА_1 погодилася на встановлення лічильника в будинку, який у подальшому було встановлено, але не в будинку, а в колодязі, до якого споживач не мала доступу. У рахунку за листопад ОСОБА_1 побачила нарахування за послуги, яке перевищувало попередні у декілька разів, а у грудні 2021 року рахунок збільшився ще у 1,5 рази. Листом від 23.02.2022 Концерн «МТМ» повідомив, що лічильник не встановлений, його закупівля планується в березні 2022 року.

ОСОБА_1 вважає помилковим застосування судом першої інстанції до цих правовідносин Методики № 315 від 22.11.2018, оскільки вона призначена для колективних споживачів, яким відповідач не є. Типовий індивідуальний договір № 600450140 від 01.11.2021 між сторонами не укладався, оскільки укладення договору приєднання передбачене тільки для колективних споживачів. Установлення нового лічильника відбулося з порушенням строків його заміни на справний та прийняття на абонентський облік, встановлених ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Твердження суду першої інстанції про наявність спільного інженерного вводу в будинку відповідача та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є помилковим, та спростовується актом обстеження від 13.03.2018, оскільки будинок відповідача оснащений приладом обліку, інший будинок не оснащений. На думку відповідача, розрахунок позивача не підтверджений належними доказами.

У своєму відзиві Концерн «МТМ» заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Зокрема, вказує на хибність твердження відповідача, про те що Методика призначена тільки для колективних споживачів, і застосовується виключно у багатоквартирних будинках. Відповідач є фізичною особою - власником житлового будинку АДРЕСА_1 , і є споживачем комунальних послуг. Житлові будинки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 мають загальну точку приєднання до зовнішніх інженерних мереж Концерну «МТМ» через груповий елеватор. Місце встановлення вузла комерційного обліку визначається відповідно до будівельних норм і правил. Концерном «МТМ» як оператор зовнішніх інженерних мереж повідомляв ОСОБА_1 про намір встановлення вузла комерційного обліку. Згідно з направленим повідомленням, ОСОБА_1 як власниця будинку, не пізніше 01.06.2020 повинна була направити відповідь про надання згоди на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих умовах або про намір самостійно обладнати будівлю вузлом комерційного обліку у встановленому законодавством порядку, однак, такої відповіді ОСОБА_1 не надала.

На виконання вимог затвердженого Мінрегіоном порядку, встановлений на межі розділу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем вузол комерційного обліку теплової енергії був прийнятий на абонентський облік Концерном «МТМ», про що складено відповідний Акт приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 30.10.2022 типу ЗНЛККУ 775 (заводський номер 61977934). Вказаний прилад обліку був прийнятий на абонентський облік фахівцями Концерну «Міські теплові мережі» інженером ОСОБА_2 та техніком ОСОБА_3 .Вузол обліку теплової енергії типу ЗНЛККУ 775 має у своєму складі вбудований комунікаційний радіомодуль частотного діапазону для дистанційного зняття показів вузла комерційного обліку теплової енергії. За умовами індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії в період з 25 до 28 числа кожного місяця представник Концерну «МТМ» як виконавця послуг з постачання теплової енергії, здійснював зняття показань постачання теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань.

Оскільки житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 у період з листопада 2021 до жовтеня 2022 року не був обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії, нарахування відповідачу за послугу з постачання теплової енергії здійснювались згідно з Методикою № 315 (зі змінами № 358) розрахунковим методом з урахуванням приведеного теплового навантаження будівлі, відповідно до фактичних та нормативних температур, тривалості надання послуги.

З листопада 2022 року до березня 2023 року будинок обладнано приладом обліку теплової енергії, тому нарахування Відповідачу вартості послуги з постачання теплової енергії здійснювались відповідно до вимог пункту 6 Методики № 315 (зі змінами №358 від 28.12.2021) де зазначено, що у разі, якщо дві та більше будівлі/будинки мають загальний ввід зовнішньої інженерної мережі зі спільним для них вузлом комерційного обліку, розподіл здійснюється як для однієї будівлі/будинку відповідно до вимог цієї Методики.

Методикою визначено, що для всіх споживачів будинку спочатку визначаються та розподіляються обсяги спожитої у будівлі теплової енергії на загально-будинкові потреби (згідно п.8 розділу IV методики) (далі ЗБП). У житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 обсяги теплової енергії на ЗБП визначаються як частка 25% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляд у на таке.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, цей спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Апеляційний суд зауважує, що підстави для визнання обов`язковою явки для надання особистих пояснень будь-кого з учасників цієї справи відсутні.

На думку колегії суддів, учасникам процесу створено належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надано сторонам строк для подачі відзиву. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Доводи клопотання ОСОБА_1 про необхідність участі сторін у судовому засіданні у зв`язку з наявністю у сторони відповідача питань до представника позивача щодо договірних відносин сторін не можуть свідчити про необхідність перегляду справи в апеляційному порядку з повідомленням сторін, оскільки учасники справи не позбавлені права висловити свої доводи та заперечення у письмовому вигляді.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг, які надає відповідач. Сторона відповідача під час судового розгляду не спростувала ні обсягу наданої та спожитої теплової енергії, ні правильності розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Також не надано доказів внесення плати за спожиту теплову енергію протягом спірного періоду часу в розмірі, зазначеному у рахунках.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача.

З 29.07.2010 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 379472666, сформованою 21.05.2024 (а.с.13).

Між сторонами у цій справі договірні відносини врегульовані типовим індивідуальним договором № 600450140 від 01.11.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у період з листопада 2021 року до жовтня 2022 року не був обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.

У цей період нарахування відповідачу за послуги постачання теплової енергії здійснювалося згідно з Методикою № 315, якою визначено механізм розрахунку загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії до встановлення вузла комерційного обліку, або у разі виходу його з ладу розрахунковим методом з урахуванням приведеного теплового навантаження будівлі, відповідно до фактичних та нормативних температур, тривалості надання послуги.

З листопада 2022 року для обліку теплової енергії було встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії SHARKY 775, що підтверджується актом приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії (а.с.115-116).

Оскільки житлові будинки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 мають один загальний інженерний ввід, то було встановлено один комерційний прилад обліку теплової енергії на два будинки, і розрахунок вартості послуги здійснювався виходячи з опалювальної площі будинку, що перебуває у власності відповідача.

Позивач навів детальний розрахунок вартості теплової енергії, наданої у належний відповідачу будинок за період листопада 2021- квітня 2024 року.

Також позивач надав копії рахунків на оплату теплової енергії за цей період, які направлялись відповідачу. Зазначені рахунки містять детальний розрахунок з зазначенням обсягу спожитої теплової енергії, марки та назви приладу обліку, тарифу та інші дані, з яким могла ознайомитись відповідач.

Позивач у період з 01.11.2021 до 30.04.2024 надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що відповідач не у повному обсязі сплачувала вартість наданих послуг, за вказаний період утворилась заборгованість в розмірі 69213,92 грн, що підтверджено відповідним розрахунком, наданим позивачем.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За положенням ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких у т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8).

Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Абз. 8-11 ч. 5 ст. 13 Закону передбачено, що публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з розділом VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 та № 1023 від 08.09.2021 внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов.

При цьому ч.5 ст.13 Закону не вимагає від споживача вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір. Відповідно до вимог цього Закону такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб- сайті виконавця послуги.

Суд першої станції встановив та не заперечували сторони, що 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «МТМ» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Такий договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «МТМ».

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово- комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Отже, 01.11.2021 між позивачем та відповідачем був укладений типовий індивідуальний договір № 600450140 про надання послуги з теплової енергії та гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, власником якого є відповідач, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Згідно з пунктом 31 Правил № 830 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.

У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору.

Частиною 1 статті 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

На виконання Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 затверджена «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (далі Методика № 315), застосування якої почалось з моменту переходу на нові договірні відносини.

Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Відповідач є фізичною особою - власником житлового будинку по АДРЕСА_1 і є індивідуальним споживачем комунальних послуг, які надає позивач.

Сторони не заперечували, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у період з листопада 2021 року до жовтня 2022 року не був обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії.

У цей період нарахування відповідачу за послуги постачання теплової енергії здійснювалося згідно з Методикою № 315, якою визначено механізм розрахунку загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії до встановлення вузла комерційного обліку, або у разі виходу його з ладу розрахунковим методом з урахуванням приведеного теплового навантаження будівлі, згідно фактичних та нормативних температур, тривалості надання послуги.

З листопада 2022 року для обліку теплової енергії було встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії SHARKY 775, що підтверджується актом приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії (а.с.115-116).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вищевказаною адресою за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.11.2021 до 30.04.2024 нараховано за надані послуги 105173,16 грн, сплачено 35959,24 грн. Заборгованість за період з 01.11.2021 до 30.04.2024 з урахуванням сальдо на 01.11.2021 складає 69213,92 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком суми позову, який був доданий до позовної заяви, в якому зазначені нарахування окремо по кожній складовій наданих послуг, а саме: постачання теплової енергії, абонплата. Також в зазначеному розрахунку відображена сума, що підлягає оплаті з боку відповідача - заборгованість за надані послуги. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості.

Відповідач вказаного розрахунку не спростувала.

Доводи апеляційної скарги щодо встановлення лічильника не спростовують висновків суду про необхідність сплати наданих послуг. ОСОБА_1 була поінформована про відсутність лічильника, що підтверджується наданим відповідачем листуванням з Концерном, і не була позбавлена права оскаржити дії чи бездіяльність відповідальних осіб Концерну «МТМ» в установленому законом порядку. Доказів звернень відповідача про перерахунок вартості послуги матеріали справи також не містять.

Отже, перевіривши належним чином наданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його правильність, врахувавши, що вказаний розрахунок заборгованості відповідач належними та допустимими доказами не спростувала, не надала ні альтернативного розрахунку, ні доказів сплати заборгованості.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду, що оскільки на час розгляду справи судом сума заборгованості за надані послуги відповідачем не сплачена, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.11.2021 до 30.04.2024 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням того, що доводи, зазначені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд надав їм належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: