ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1472/24 Номер провадження 22-ц/814/3756/25Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 липня 2025 року, ухвалене в селищі Велика Багачка під головуванням судді Ячала О. І., дата складення повного рішення суду 17 липня 2025 року

та на додаткове рішення цього ж суду від 18 липня 2025 року, ухвалене в селищі Велика Багачка під головуванням судді Ячала О. І., дата складення повного рішення суду 25 липня 2025 року

у цивільній справі за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Агроінвест-транзит», про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року представник Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ПП «Агроінвест-транзит», у якому просив суд витребувати на користь ДСГП «Ліси України» частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:1617 у розмірі часткового перетину з межами кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України», площею 0,0227 га з загальної площі ділянки 2,0000 га, що належить ОСОБА_1 па підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50166046 від 12.12.2019, документи, подані для державної реєстрації: наказ, серія та номер: 12326-СГ, виданий 04.12.2019, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, з цільовим призначенням: землі запасу, відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар: ПП «Агроінвест-транзит» на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01.01.2023, видавник: сторони, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов мотивовано тим, що у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» перебувають землі державного лісового фонду, зокрема квартал 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України».

У ході моніторингу стану використання земель державного лісового фонду було виявлено, що частина земельної ділянки лісового фонду в межах кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України» поза волею власника - держави, оскільки Кабінетом Міністрів України не приймалося рішення про вилучення зазначеної земельної ділянки з постійного користування ДП «Ліси України», без згоди постійного лісокористувача, вибула у чуже незаконне володіння та зареєстрована з кадастровим номером :00:006:1617.

14.11.2024, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 403780474 від 14.11.2024 стосовно вказаної земельної ділянки, позивачем встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:1617 знаходиться у власності ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50166046 від 12.12.2019, документи, подані для державної реєстрації: наказ, серія та номер: 12326-СГ, виданий 04.12.2019, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, з цільовим призначенням: землі запасу, відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар - ПП «Агроінвест-транзит», , на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01.01.2023, видавник: сторони.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 05.11.2024, дана земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_1 , категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку: право оренди земельної ділянки ПП «Агроінвест-транзит».

Водночас листом від 15.07.2024 № 365 ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» підтвердила приналежність земельної ділянки :00:006:1617 до земель державного лісового фонду, зазначивши, що згідно з матеріалами лісовпорядкування 2017, земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:1617 частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:1617 з межами кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України» становить 0,0227 га із загальної площі ділянки 2,0000 га.

Відповідно до плану лісонасаджень Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», лісовпорядкування 2007, зазначена вище земельна ділянка площею 2,0000 га частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп».

Згідно проекту організації та ведення лісового господарства ДП «Миргородський лісгосп» Псільське лісництво, таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків, 2008, по кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», на земельній ділянці обліковуються лісові культури, галявина.

У 2017 році було проведено актуалізацію матеріалів лісовпорядкування.

Відповідно до плану лісонасаджень Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», лісовпорядкування 2017, зазначена вище земельна ділянка площею 2,0000 га частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп».

Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Миргородський лісгосп» Псільське лісництво, таксаційний опис, поквартальні підсумки розподілу земель лісогосподарського призначення за категоріями, 2018, по кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», на земельній ділянці обліковуються лісові культури. Зазначені матеріали лісовпорядкування були затверджені Протоколом другої лісовпорядної наради від 30 серпня 2018 року з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Миргородський лісгосп» Полтавської області. Відповідно до зазначено протоколу в розділі 1 «Зміна площі за ревізійний період» по Псільському лісництву: теперішнє лісовпорядкування 3803,7 га, попереднє лісовпорядкування - 3301 га. Зазначення цих же гектарів міститься в планах лісонасаджень Псільського лісництва, відповідно за 2007 рік - 3301 га та за 2017 - 3805,7 га.

Наразі спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України» в порядку правонаступництва після ДП «Миргородський лісгосп».

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 липня 2025 року у задоволенні позову ДСГП «Ліси України» відмовлено.

Додатковим рішенням цього суду від 18 липня 2025 року заяву представника ПП «Агроінвест-транзит» задоволено частково.

Стягнуто з ДСГП «Ліси України» на користь ПП «Агроінвест-транзит» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, представник ДСГП «Ліси України» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішень, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні заяви представника ПП «Агроінвест-транзит» адвоката Бибика В. А. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що діючи від імені держави Полтавська ОДА своїм розпорядженням № 308 від 17.09.2008 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» реалізувала своє право, як власника лісових земельних ділянок, шляхом передання у постійне користування земельної ділянки лісового фонду ДП «Миргородське лісове господарство». Вказане розпорядження видане в межах повноважень Полтавської ОДА, відомості про його зміну чи скасування відсутні.

Позивачем в судовому засіданні належним чином підтверджено його право постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані йому у постійне користування.

Встановивши, що спірна земельна ділянка, яка на даний час належить на праві власності ОСОБА_1 , частково сформована за рахунок земель лісового фонду державної власності та вибула із державної власності, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні прозову, оскільки існують всі підстави для витребування земельної ділянки із незаконного володіння відповідача на підставі статті 387 ЦК України, так як повернення земельної ділянки лісового фонду із приватної власності безумовно становить державний та суспільний інтерес.

Наголошує, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, а відновиться до земель лісового фонду державної форми власності, тобто відбулася незаконна зміна цільового призначення земельної ділянки.

Зазначає, що наявність у ОСОБА_1 права приватної власності на спірну частину земельної ділянки є перешкодою для державної реєстрації права постійного користування ДП «Ліси України».

Також вказує, що судом першої інстанції не було враховано численні висновки Верховного Суду про те, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена права володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволення якого є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги норми Лісового кодексу України та помилково зроблено висновок про неможливість задоволення заявленої позовної вимоги про витребування частини земельної ділянки без проведення відповідної технічної експертизи з метою визначення точних меж перетину окремих об`єктів, оскільки межі земель лісогосподарського призначення чітко визначаються матеріалами лісовпорядкування.

Додатково зауважує, що відсутність Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою свідчить про те, що визначена законом процедура набуття землекористувачем такого права не завершена, оскільки законодавство не містить граничного строку виконання такого рішення.

Щодо строку позовної давності посилається на те, що у 2017 році позивач не міг знати про порушення свого права, оскільки 2017 рік - це рік створення матеріалів лісовпорядкування і в цей рік спірна земельна ділянка ще не належала ОСОБА_1 , а про ймовірне порушення його права позивачу стало відомо у 2024 році під час моніторингу стану використання земель державного лісового фонду. При цьому, у відповідності до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні перебіг строку позовної давності зупиняється на строк дії такого стану.

Щодо скасування додаткового рішення в апеляційній скарзі вказує, що сума заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу є завищеною, а судом не взято до уваги характер та обсяги виконаних адвокатом робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їх розмірів.

Крім того, представником відповідача при поданні до суду заяви про стягнення судових витрат не було дотримано порядку звернення до суду із відповідною заявою, оскільки до неї не додано докази направлення такої заяви разом із доказами іншим учасникам справи.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що розпорядженням голови Полтавської ОДА № 308 від 17.09.2008 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Миргородське лісове господарство» для ведення лісового господарства: передано (серед іншого) у постійне користування земельні ділянки загальною площею 222,8 га, із них: 15,1 га перелогів, 22,43 га сіножатей, 25,57 га пасовищ, 127,31 га лісів, 23,07 га чагарників, 9,32 га боліт із земель лісового фонду, не наданих у власність та користування, на території Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району. Зобов`язано Великобагачанську районну державну адміністрацію надати ДП «Миргородське лісове господарство» Державні акти на право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства. Покладено на ГУ Земельних ресурсів у Полтавській області забезпечити зберігання проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у місцевому фонді документації із землеустрою (а. с. 173, т. 1).

Вказане розпорядження видано в межах повноважень обласної адміністрації відповідно до пункту 7 статті 13, пункту 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статей 17, 20, 92, 96, 122, 123, 126, 149 Земельного кодексу України, чинних на час його прийняття.

Наказом голови Державного агентства лісових ресурсів України № 917 від 28.10.2022 припинено ДП «Миргородське лісове господарство», шляхом реорганізації, а саме: приєднання до ДСГП «Ліси України» (а. с. 66-68, 69, т. 1).

Пунктом 8 вказаного наказу визначено, що ДП «Ліси України» є правонаступником майна, прав та обов`язків ДП «Миргородського лісового господарства» (а. с. 66-68, т. 1).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 04.01.2023 № 19 затверджено передавальний акт ДП «Миргородське лісове господарство», відповідно до якого все наявне у Державного підприємства «Миргородське лісове господарство» майно, права та обов`язки були передані ДП «Ліси України» (а. с. 71, т. 1).

Одночасно, наказом ДП «Ліси України» № 204 від 04.01.2023 майно, права та обов`язки, які передані за вищезазначеним передавальним актом, закріплені за філією «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України» (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 45123957) (а. с. 72, т. 1).

Таким чином, ДП «Ліси України» є правонаступником майна, прав та обов`язків державного підприємства «Миргородське лісове господарство». У постійному користуванні ДСГП «Ліси України» перебувають землі державного лісового фонду, зокрема, квартал 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 403780474 від 14.11.2024 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:161, цільове призначення - землі запасу, що знаходиться на території Остап?ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а. с. 41-42, т. 1).

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 05.11.2024, дана земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_1 , категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Інформація щодо форми власності відсутня. Місце розташування: Полтавська область, Великобагачанський район, Остап`ївська сільська рада. Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку: право оренди земельної ділянки ПП «Агроінвест-транзит» (а. с. 57-58, т. 1).

З договору оренди землі б/н від 01.01.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Агроінвест-транзит», вбачається, що вказана земельна ділянка перебуває у строковому платному користуванні ПП «Агроінвест-транзит» строком на 10 років, до 16.12.2029 (а. с. 103-105, т. 1).

Листом від 15.07.2024 № 365 ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» підтвердила приналежність частини земельної ділянки :00:006:1617 до земель державного лісового фонду, зазначивши, що згідно з матеріалами лісовпорядкування 2017, земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:1617 частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:1617 з межами кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України» становить 0,0227 га із загальної площі ділянки 2,0000 га (а. с. 43, т. 1).

Відповідно до плану лісонасаджень Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», лісовпорядкування 2007, зазначена вище земельна ділянка, площею 2,0000 га, частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп» (а. с. 49-50, т. 1).

Згідно проекту організації та ведення лісового господарства ДП «Миргородський лісгосп» Псільське лісництво, таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків, 2008, по кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», на земельній ділянці обліковуються лісові культури, галявина (а. с. 51-52, т. 1).

У 2017 було проведено актуалізацію матеріалів лісовпорядкування.

Відповідно до плану лісонасаджень Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», лісовпорядкування 2017, зазначена вище земельна ділянка площею 2,0000 га частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп» (а. с. 45-46, т. 1).

Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Миргородський лісгосп» Псільське лісництво, таксаційний опис, поквартальні підсумки розподілу земель лісогосподарського призначення за категоріями, 2018, по кварталу 64 Псільського лісництва ДП «Миргородський лісгосп», на земельній ділянці обліковуються лісові культури (а. с. 47-48, т. 1).

Зазначені матеріали лісовпорядкування були затверджені Протоколом другої лісовпорядної наради від 30 серпня 2018 року з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Миргородський лісгосп» Полтавської області. Відповідно до зазначено протоколу в розділі 1 «Зміна площі за ревізійний період» по Псільському лісництву: теперішнє лісовпорядкування 3803,7 га, попереднє лісовпорядкування - 3301 га (а. с. 53-54, т. 1).

Зазначення цих же гектарів міститься в планах лісонасаджень Псільського лісництва, відповідно за 2007 рік - 3301 га та за 2017 - 3805,7 га.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник ДП «Ліси України» вказував, що частина земельної ділянки лісового фонду в межах кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України» вибула у незаконне володіння ОСОБА_1 та зареєстрована з кадастровим номером :00:006:1617 без згоди постійного лісокористувача, поза волею власника - держави, оскільки Кабінетом Міністрів України не приймалося рішення про вилучення зазначеної земельної ділянки з постійного користування ДП «Ліси України».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про формування та передачу у власність спірної земельної ділянки відповідно до визначеної правової процедури приймалося відповідним державним органом, а тому у діях відповідачів відсутні ознаки порушення прав позивача, а сам факт перетину сформованої у 2019 році земельної ділянки із земельними ділянками, сформованими у 2008 році не є достатнім доказом наявності порушення, оскільки судом не досліджувалося питання хронології можливих змін в період з 2008 року по 2019 рік, що могли змінити як конфігурацію, площу сформованих земельних ділянок, так і зміни цільового призначення земель відповідно до положень статті 20 ЗК України.

Проте, таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального права, не давши належної правової оцінки наданим позивачем доказам, що призвело до помилкового вирішення справи.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 16 ЦК України вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14, від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Відповідно до вимог статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (стаття 3 ЗК України).

У частині третій статті 1 ЛК України визначено, що усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

Згідно з частиною першою статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом (стаття 8 ЛК України).

За вимогами статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами (стаття 16 ЛК України).

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (стаття 17 ЛК України).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14).

Встановивши, що земельна ділянка кадастровий номер :00:006:1617 частково накладається на землі державного лісового фонду - квартал 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України», суд першої інстанції безпідставно відмовив у захисті порушеного права позивача з тих мотивів, що земельна ділянка передана у власність фізичної особи відповідно до процедури, визначеної статтею 118 ЗК України, а проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ДП «Миргородське лісове господарство» для ведення лісового господарства були доступні та зберігалися у державному органі, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, яке своїм наказом сформувало, а потім передало вказану земельну ділянку у власність відповідача, тому суд не вбачає у діях відповідачів порушення прав позивача по справі.

При цьому суд не врахував, що відповідно до частин першої, другої статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У порядку статей 387, 388 Цивільного кодексу України власник може витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни мають право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.

Зміна цільового призначення особливо цінних земель та земельних лісових ділянок з метою їх використання для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства, допускається виключно у випадках, встановлених частиною дев`ятою статті 20 ЗК України, до яких надання безоплатно у власність громадян земельної ділянки для потреб, визначених частиною шостою статті 118 ЗК України, не передбачено.

Згідно статті 12 Лісового кодексу України, статті 56 ЗК України громадяни можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Можуть набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також можуть мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках.

Проте, спірна земельна ділянка до такої категорії земель не належить і передання у приватну власність відповідача ОСОБА_1 частини земель державного лісового фонду є незаконним.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 4 частини першої статті 31 ЛК України правом на розпорядження землями державної власності наділені відповідні місцеві державні адміністрації, які, зокрема передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Статтею 149 ЗК України визначено порядок вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів та за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до їх повноважень.

Отже, згідно з наведеними нормами права повноваженнями на розпорядження земельною ділянкою державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Миргородське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Лісі України», а також передання у власність такої ділянки була наділена Полтавська ОДА, якою відповідне рішення стосовно земель державного лісового фонду в межах кварталу 64 Псільського лісництва на час набуття відповідачем ОСОБА_1 права на земельну ділянку кадастровий номер :00:006:1617 не приймалось.

Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади - Полтавської ОДА свідчить про те, що спірна частина земельної ділянки кадастровий номер :00:006:1617 вибула з володіння держави поза волею власника. Відтак, позивач має право в порядку частини третьої статті 388 ЦК України на витребування від відповідачів частини земельної ділянки, що була набута ОСОБА_1 у порядку безоплатної приватизації від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яке не мало права відчужувати землі державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність громадян.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 наголосила, що витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається.

Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру ( частина перша статті 79-1 ЗК України).

Згідно статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

Отже, для ідентифікації спірної земельної ділянки, яка накладається на землі лісового господарства, можуть застосовуватись координати поворотних точок меж і дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

Позивачем суду надано Технічний звіт з топографо-геодезичної зйомки щодо визначення координат поворотних точок земельної ділянки ДП «Ліси України» Псільське лісництво (квартал 64, виділ 7), який приєднано до матеріалів справи.

Згідно даного Технічного звіту ФОП ОСОБА_2 , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 013948 від 14.02.2019 та кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста № 014314 від 15.01.2019, на замовлення ДТП «Ліси України» (договір № 155-09- від 10.06.2025) виконав комплекс робіт з топографо-геодезичної зйомки щодо визначення координат поворотних точок земельної ділянки ДП «Лісі України», на яку накладається земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :00:006:1617, та встановив межі земельної ділянки площею 0,0227 га.

Даний технічний звіт є належним письмовим доказом по справі та у сукупності і взаємозв`язку з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, яким суд першої інстанції у порушення вимог статті 89 ЦПК України належної правової оцінки не надав, дає підстави для висновку, що спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах кварталу 64 Псільського лісництва філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину меж земельної ділянки з межами кварталу 64 становить 0,0227 га із загальної площі земельної площі земельної ділянки 2,0000 га.

Вказана частина земельної ділянки підлягає витребуванню у відповідачів, що є підставою для внесення інформації щодо прав на земельну ділянку до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись у силі та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову ДП «Ліси України».

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування основного рішення по справі, тому підлягає скасуванню і додаткове рішення цього суду щодо розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката, яке є невід`ємною частиною рішення у справі та втрачає силу у разі скасування основного рішення суду.

Відповідно до пункту тринадцятого статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У статті 137 ЦПК України вказано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться й витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ДП «Лісі України» за результатами апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для компенсації витрат ПП «Агроінвест-транзит» на професійну правничу допомогу адвоката Бибика В. А.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви - 3 028 грн та апеляційної скарги - 3 633,60 грн, а всього 6 661,30 грн, за правилами частини першої статті 141 ЦПК України покладаються на відповідачів в рівних частках.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - задовольнити.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 липня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 18 липня 2025 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» задовольнити.

Витребувати на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:1617, що знаходиться на території Решетилівської міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області та належить на праві власності ОСОБА_1 та на праві оренди перебуває у користуванні Приватного підприємства «Агроінвест-транзит», у розмірі часткового накладення на земельну ділянку ДП «Ліси України» Псільське лісництво (квартал 64, виділ 7) площею 0,0227 га згідно координат повторних точок меж земельної ділянки, визначених технічним звітом з топографо-геодезичної зйомки, складеним ФОП ОСОБА_3 .

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути із ОСОБА_1 та Приватного підприємства «Агроінвест-транзит» на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги 6 661,30 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6 661,30 грн - по 3 330,65 з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна