У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2025 Справа №1915/19422/2012 Провадження №4-с/607/11/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючої Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника скаржника, адвоката Ярмуся В. Д.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представників заінтересованих осіб,

адвокатів Авдєєнка В. В.,

Пиріг О. В.,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП № 40576000, відкритому на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2013 року у справі № 1915/19422/2012 щодо не зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП № 40576000, відкритому на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2013 року у справі № 1915/19422/2012 щодо не зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду в справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2013 року позов публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

06 листопада 2013 року державний виконавець Драпак Г. В. відкрила виконавче провадження 40576000, згідно виконавчого листа від 08 жовтня 2013 року, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1915/19422/2012. Зміст резолютивної частини виконавчого листа:

«Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Укрінбанк», МФО 300142) заборгованість за кредитним договором № 71/07-ф від 05.06.2007 р., у розмірі 345 378,46 грн (триста сорок п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень 46 копійок), в тому числі в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 71/07-ф від 05.06.2007 р. в розмірі 345 378,46 грн (триста сорок п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень 46 копійок), звернути стягнення на предмет іпотеки: цегляний житловий будинок з цокольним поверхом і мансардою, прибудовою, загальною площею 503,4 кв. м., житловою - 200,1 кв. м., зазначений в плані під літерою «А» і наступні надвірні побудови та споруди: асбоф. - цегляна господарська будівля під літерою «Б», асбоф. - цегляний вольєр під літ. «В», цегляна вбиральня під літерою «Г», цегл. - стов. навіс під літерою «Д», дерев`яна огорожа «1-4» та відмостка з бруківки і цементу під літерою «І,ІІ», який знаходяться в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право особистої власності житловий будинок, виданого Петриківською сільською Радою народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області 25 квітня 1994 року, зареєстрованого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 25 квітня 1994 року за № 324 та в електроні Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 травня 2007 року за реєстраційним № 19031352 та земельну ділянку № НОМЕР_3 , площею 0,111 гектара, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :01:001:00105, розташовану на території с. Петриків, Петриківської сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю II-ТР № 027626, виданого Петриківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 14 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 44, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведені суб`єктом оцінюючої діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна пі час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Укрінбанк», МФО 300142) сплачений судовий збір у розмірі 1 700,00 грн (тисячу сімсот гривень 00 копійок) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу в розмірі 120,00 грн (сто двадцять гривень 00 копійок)».

18 лютого 2014 року прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

ОСОБА_2 вважає, що таке рішення державного виконавця суперечить Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, у редакції на час дій державного виконавця, ст. 11 ч. 2: державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, та є незаконним, прийнято безпідставно та усупереч як Закону України «Про іпотеку», так і всупереч порядку і способу виконання рішення суду.

У ВП 40576000 державний виконавець Драпак Г. В. 26 лютого 2015 року прийняла постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону 1999 року, і вказана причина - стягувачем не здійснено авансування витрат на оплату праці експерта для визначення вартості описаного майна. Водночас скаржнику відомо, що ОСОБА_1 оплатив послуги експерта з продажу іпотечного майна, однак державний виконавець відмовився займатися його продажем і безпідставно завершив виконавче провадження.

ОСОБА_2 про ці обставини стало відомо 07 листопада 2024 року, коли він звернувся до нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу для вчинення нотаріальних дій та дізнався про два арешти: номер запису про обтяження 4729213 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації - 19 лютого 2014 року, на підставі постанови про арешт майна боржника і заборони його відчуження, та номер 40576000, виданий 18 лютого 2013 року державним виконавцем Драпак. Г. В.

18 листопада 2024 року ОСОБА_2 подав скаргу начальнику Тернопільського міського відділу ДВС, вважаючи, що постанова державного виконавця Драпак Г. В. у ВП 40576000 від 18 лютого 2014 року про накладення арешту на майно боржника і оголошення заборони його відчуження, та постанова від 26 лютого 2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу повинні бути скасовані. ВП 40576000 має бути продовжене для виконання рішення суду шляхом продажу предмета іпотеки.

09 грудня 2024 року ОСОБА_2 отримав відповідь № 189371 від 05 грудня 2024 року, із вказівкою на пропуск строку оскарження та порадою звернутися із скаргою до суду.

13 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся із скаргою до суду, однак ухвалою від 16 грудня 2024 року суд повернув скаргу, для надіслання її примірників усім учасникам справи, з можливістю повторного подання.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 просить суд: поновити строк на оскарження рішень державного виконавця Драпак Г. В. у виконавчому провадженні 40576000; скасувати постанову державного виконавця Драпак Г. В. у виконавчому провадженні 40576000 про накладення арешту на майно боржника і оголошення заборони його відчуження від 18 лютого 2014 року; скасувати постанову державного виконавця Драпак Г. В. у виконавчому провадженні 40576000 про повернення виконавчого документу стягувачу від 26 лютого 2015 року; надати вказівку державній виконавчій службі про продовження виконавчого провадження № 40576000, а саме виконання рішення суду шляхом продажу предмета іпотеки.

Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 18 березня 2025 року, витребувано від Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для огляду у судовому засіданні матеріали ВП № 40576000.

08 квітня 2025 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про уточнення вимог скарги. На її обґрунтування вказує, що як вбачається із інформації з державного реєстру прав № 402736890 від 07 листопада 2024 року, до спеціального розділу державного реєстру прав 19 лютого 2014 року був внесений запис про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 4729213, згідно постанови державного виконавця Драпак Г. В. у виконавчому провадженні 40576000 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження від 18 лютого 2014 року.

26 лютого 2015 року виконавчий лист повернутий стягувачеві із вказівкою на можливе повторне подання на примусове виконання до 26 лютого 2016 року.

Водночас з того часу виконавче провадження відсутнє, не поновлювалося, претензій до ОСОБА_2 немає, однак арешт майна скаржника триває майже 10 років, а відтак така бездіяльність виконавчої служби є незаконною.

З огляду на зазначене, Барабаш П. В. просить суд: визнати незаконною бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 40576000; зобов`язати Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування, припинення) арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , який зареєстрований у державному реєстрі прав 19 лютого 2014 року, номер запису про обтяження 4729213 (спеціальний розділ), згідно постанови державного виконавця Драпак Г. В. у виконавчому провадженні 40576000 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження від 18 лютого 2014 року.

22 квітня 2025 року судом зареєстрований лист Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання ухвали суду 18 березня 2025 року із наданими поясненнями щодо запитуваної інформації.

22 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ярмусь В. Д. подав до суду пояснення щодо обставин скарги. Додатково, з посиланням на норми законодавства та судову практику, звертає увагу, що на протязі 10 років після повернення виконавчого документу, стягувач з заявою про відкриття провадження не звертався, а у Тернопільському відділу ДВС відкриті виконавчі провадження відсутні. Щодо майна яке забезпечено іпотекою, то воно на праві власності належить ОСОБА_1 .

03 червня 2025 року судом зареєстрована заява представника ПАТ «Українська інноваційна компанія» - адвоката Авдєєнко В. В. про залучення до участі у справі процесуального правонаступника АТ «Український інноваційний банк» - ПАТ «Українська інноваційна компанія». Вказує, що АТ «Український інноваційний банк» перейменовано в ПАТ «Українська інноваційна компанія», що підтверджується статутом останнього, а також випискою з ЄДРЮОФОПГФ.

03 червня 2025 року судом зареєстровані заперечення представника ПАТ «Український інноваційний банк» Пиріг О. В. щодо залучення ПАТ «Українська інноваційна компанія» як правонаступника АТ «Український інноваційний банк».

09 червня 2025 року судом зареєстрована заява представника ПАТ «Українська інноваційна компанія» - адвоката Авдєєнко В. В. у якій він стверджує що скаржник пропустив строк для оскарження до суду спірних постанов з неповажних причин і такий строк поновленню для скаржника не підлягає, адже скаржник протягом більше як 11 років не цікавився відповідним виконавчим провадженням. Також адвокат Авдєєнко В. В. звертає увагу на те, що судовим рішенням у справі 1915/19422/2012 передбачено як стягнення боргу так і звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення боргу, а тому у державного виконавця були наявні правові підстави для накладення арешту на майно скаржника. Державний виконавець не мала законних підстав допустити авансування витрат послуг експерта з продажу іпотечного майна коштом ОСОБА_1 , на що є покликання у змісті скарги.

14 липня 2025 року судом зареєстровані пояснення представника ПАТ «Український інноваційний банк» Пиріг О. В. у яких остання проти задоволення скарги заперечує в повному обсязі з огляду на наступне.

Скаржник зазначає, що державний виконавець безпідставно прийняла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, при тому, що резолютивна частина рішення суду містила конкретний спосіб його виконання звернення стягнення на іпотечне майно, яке належить інший особі ОСОБА_1 .

Водночас рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2013 року, яке набрало законної сили, позов банку задоволено частково. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження 40576000. Тому постанова про арешт на майно боржника і оголошення заборони його відчуження у ВП 40576000 винесена державним виконавцем правомірно та на законних підставах. Зі змісту скарги вбачається та не спростовується скаржником, що на даний час заборгованість ним за кредитними зобов`язаннями не погашена.

Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа з вище зазначених підстав.

Враховуючи наведене, право скаржника не є порушеним, оскільки при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець діяв в межах своїх повноважень. Крім того, скаржник мав право на оскарження постанов державного виконавця, але своїм правом не скористався.

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 10 серпня 2020 року № 1485 було продовжено процедуру виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку та призначено уповноваженою особою Фонду на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку Караченцева Артема Юрійовича, та делеговано повноваження, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказане рішення в судовому порядку або уповноваженим органом не скасовано та є чинним. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 925/698/16 ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (далі за текстом - ПАТ «УКРІНБАНК») є особою, що самостійно здійснює представництво своїх прав та інтересів в процедурі ліквідації державою, як банківська установа.

04 вересня 2025 року судом надіслано лист про отримання інформації від Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК») та від Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» щодо обліковування на балансі товариства заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2013 року, а також предмет іпотеки, як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 71/07-ф від 05 червня 2007 року.

Листом представника ПАТ «Український інноваційний банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК», який зареєстрований судом 06 листопада 2025 року повідомлено, що Уповноважена особи Фонду на продовження процедури виведення ПАТ «УКРІНБАНК» з ринку не володіє первинними документами, базами даних та інформацією, чи обліковується на балансі Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2013 року, а також предмет іпотеки, як забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 71/07-ф від 05 червня 2007 року.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 - адвокат Ярмусь В. Д. підтримав обґрунтування поданої скарги, просив задовольнити в повному обсязі, поновивши строк звернення. Звертав увагу суду на те, що підставою арешту майна ОСОБА_2 було примусове виконання рішення суду, арешт накладено у 2014 році, однак у 2015 році виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. Повторно виконавчий документ, у визначені строки пред`явлено до виконання не було, а відтак немає підстав для збереження такого тривалого арешту майна ОСОБА_2 . Також адвокат Ярмусь В. Д. звертає увагу на відсутність документів, які підтверджують борг скаржника перед стягувачем, що може слугувати окремою підставою для задоволення скарги.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 просив задоволити скаргу. Вважає, що скасуванням арешту, який накладено на майно ОСОБА_2 , нічиї інтереси не порушуються, адже іпотека перекриває борг.

Представник ПАТ «Український інноваційний банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК», Пиріг О. В. заперечила щодо задоволення скарги, вважає що арешт накладений в межах виконавчого провадження та повноважень державного виконавця. Скаржик ОСОБА_2 пропустив строки звернення до суду зі скаргою. Також звертає увагу на відсутність будь-яких доказів сплати боргу ОСОБА_2 , які б свідчили про відсутність в нього зобов`язань перед стягувачем, виконання ним рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2023 року.

Представник ПАТ «Українська інноваційна компанія» - адвокат Авдєєнко В. В. заперечив щодо задоволення скарги, вважає, що пропущений строк на оскарження дій державного виконавця і поновленню він не підлягає. Водночас звертає увагу, що державний виконавець діяв правомірно, адже за умови повернення виконавчого документу з підстав не авансування стягувачем витрат виконавчого провадження, арешт майна боржника не скасовувався. Також адвокат Авдєєнко В. В. зазначав про те, що оригінали документів на підтвердження зобов`язань скаржника перед компанією є в її розпорядженні, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2023 року не виконане.

Представник Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився із невідомих на те суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Щодо дотримання заявником строку звернення до суду, суд доходить до такого висновку.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Встановлено, що 07 листопада 2024 року ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 402736890, де міститься інформація про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 4729213 (спеціальний розділ) від 19 лютого 2014 року. Підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40576000, виданий 18 лютого 2013 року, видавник Драпак Галина Василівна, Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, Тернопільська область. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

За змістом інформації з ВП спецпідрозділ від 08 листопада 2024 року, виконавче провадження 40576000 завершено. Головний державний виконавець Тернопільського РВДВС ГТУЮ у Тернопільській області 18 лютого 2014 року звернула стягнення на майно боржника ОСОБА_2 шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 26 лютого 2015 року цим же державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу п. 4 ч. 1 ст. 47 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування). Строк повторного пред`явлення: 26 лютого 2016 року.

18 листопада 2024 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із скаргою на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП 40576000, просив скасувати постанову державного виконавця Драпак Г. В. про накладення арешту на майно боржника і оголошення заборони на його відчуження від 18 лютого 2014 року, припинити (скасувати) арешт у державному реєстрі прав, номер запису про обтяження: 4729213 (спеціальний розділ) від 19 лютого 2014 року.

05 грудня 2024 року Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих. № 189371 повідомив ОСОБА_2 про відсутність підстав для зняття арешту з рухомого та нерухомого майна боржника.

Також скаржника інформовано про те, що на виконанні у Тернопільському РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перебувало відкрите виконавче провадження № 40576000 з примусового виконання виконавчого листа № 1915/19422/2012 р. від 08 жовтня 2013 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом. 26 лютого 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві п. 4 ч. 1 ст. 27 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування), оскільки стягувачем не здійснено авансування витрат на оплату праці експерта для визначення вартості описаного майна. Вказана постанова не оскаржувалася в десятиденний строк, як це було передбачено діючим на той час Законом України «Про виконавче провадження». Відтак, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

13 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП № 40576000, яка була повернута ухвалою суду від 16 грудня 2024 року у зв`язку з невиконанням вимог процесуального закону, що суду беззаперечно відомо, оскільки ухвала виносилася суддею О. Герчаківською. Матеріали скарги ОСОБА_2 разом із ухвалою від 16 грудня 2024 року повернуто на адресу суду без вручення 23 грудня 2024 року (т. 1, а. с. 29).

26 грудня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області повторно була зареєстрована скарга ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП № 40576000.

Відтак, ОСОБА_2 строк на звернення із скаргою до суду пропустив з поважних причин і цей строк підлягає поновленню.

Суд звертає увагу на те, що при матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про те, що державний виконавець повідомляв ОСОБА_2 про обтяження його майна 18 лютого 2014 року, а тому суд вважає, що заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що він не був обізнаний про таке обтяження його нерухомого майна державним виконавцем, а дізнався про це тільки в нотаріуса, про що є Інформація з Державного реєстру речових прав за 07 листопада 2024 року, яка судом описана вище.

Отож, суд вирішує скаргу по суті та зазначає про те, що умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листавід 08 жовтня 2013 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1915/19422/2012, пред`явлення його до примусового виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV, свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року, cправа № 2/1522/11652/11).

Як слідує з листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 квітня 2025 року № 61110 на виконанні відділу перебувало ВП № 40576000 щодо виконання виконавчого листа № 1915/19422/2012 від 08 жовтня 2013 року. 26 лютого 2015 року державним виконавцем Драпак Г. В. винесено постанову про повернення ВД стягувану на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 (стягував перешкоджає провадженню або не здійснив авансування). В подальшому виконавче провадження по закінченню трирічного терміну зберігання було знищене. Таким чином, надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 40576000 не є можливим.

Отож, у цій справі судом встановлено, що виконавче провадження № 40576000 завершено. В ході примусового виконання виконавчого листавід 08 жовтня 2013 року, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1915/19422/2012,головний державний виконавець Тернопільського РВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Драпак Г. В. 18 лютого 2014 року звернула стягнення на майно боржника ОСОБА_2 шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 26 лютого 2015 року цим же державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу п. 4 ч. 1 ст. 47 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування), визначивши строк повторного пред`явлення: 26 лютого 2016 року.

Арешт майна ОСОБА_2 , який вчинено головним державним виконавцем Тернопільського РВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Драпак Г. В. 18 лютого 2014 року, є чинними на час розгляду скарги боржника. Водночас матеріали виконавчого провадження № 40576000 знищені, оскільки їх строк зберігання закінчено, про що суд зазначив вище.

Разом з тим, суд беззаперечно встановив, що26 лютого 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування), оскільки стягувачем не здійснено авансування витрат на оплату праці експерта для визначення вартості описаного майна.

Повернення виконавчого документу з цих підстав не покладає на державного виконавця обов`язку зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Отож, накладений головним державним виконавцем Тернопільського РВДВС ГТУЮ у Тернопільській області Драпак Г. В. 18 лютого 2014 року арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження є законною процедурою, як і дії державного виконавця. Підстави для скасування цього арешту відсутні.

Також суд звертає увагу на відсутність відомостей про те, що ОСОБА_2 виконав рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2013 року у справі №1915/19422/2012. Забезпечення виконання цього рішення суду іпотекою не вказує на відсутність обов`язку скаржника перед стягувачем, а є забезпечувальною процедурою, яка виступає однією із гарантій виконання рішення суду.

Стягувач у виконавчому документі не позбавлений права, передбаченого ч. 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» на поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та, відповідно, права, передбаченого ч. 5 ст. 37 Закону, на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відтак, оскільки суд встановив відсутність обов`язку державного виконавця скасовувати арешт при поверненні виконавчого документу стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, як і відсутність факту виконання боржником своїх зобов`язань, які виникли з рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 1915/19422/2012 від 18 березня 2013 року, правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту, накладеного на нерухоме майно цього боржника у виконавчому провадженні № 40576000 відсутні.

Що стосується вимог скарги щодо зобов`язання Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування, припинення) арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , який зареєстрований у державному реєстрі прав 19 лютого 2014 року, номер запису про обтяження 4729213 (спеціальний розділ), згідно постанови державного виконавця Драпак Г. В. у виконавчому провадженні 40576000 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження від 18 лютого 2014 року, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналіз даної норми дає підстави стверджувати, що суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення, зокрема вчинити дії щодо скасування (зняття арешту) лише за умови встановлення обґрунтованості скарги і визнання бездіяльності неправомірною.

За таких обставин, у задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі

Керуючись ст.ст. 258261, 447452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (з наступними змінами та доповненнями), суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП № 40576000, відкритому на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2013 року у справі № 1915/19422/2012 щодо не зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Драпак Г. В. у ВП № 40576000, відкритому на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2013 року у справі № 1915/19422/2012 щодо не зняття арешту з нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.