ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4974/25
Провадження № 2-о/362/154/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.25 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калинівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та вела спільне господарство разом із померлою матір`ю - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона проживала зі своєю мамою ОСОБА_2 , вела з нею спільне господарство, здійснювала обробку городини, робили поточний та капітальний ремонт будинку. Враховуючи її похилий вік та старий стан здоров`я доглядала за нею до самої смерті.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті в АДРЕСА_1 залишився будинок та земельна ділянка.

Після смерті матері, ОСОБА_1 заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала, так як спадкове майно прийняла фактично.

З часом стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, був інсульт та виникли інші хвороби людей похилого віку, що змусило її звернутися до нотаріуса з заявою та документами для оформлення спадщини. Приватним нотаріусом в оформленні спадщини було відмовлено, та винесено постанову №114/02-31 від 13.05.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Яка обґрунтована тим, що позивачка, як спадкоємиця, пропустила шестимісячний строк звернення до нотаріуса та що позивачка не проживала разом із спадкодавцем, так як зареєстрована за іншою адресою.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкрита, інших осіб, які б заявляли своє право на вищевказане майно немає.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.07.2025 рокузаяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калинівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків (а.с.18-20).

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки заяви, подавши нову редакцію заяви.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калинівська селищна рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.32).

У судове засідання заявник не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення (а.с.45-46).

Заінтересована особа: Калинівська селищна рада, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника Калинівської селищної ради щодо заяви не заперечувала (а.с. 41).

Інших заяв та клопотань до суду не надходило.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючі заяву заінтересованої особи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі-ЦПК), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Згідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 13.04.1967 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , матір`ю якої була ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серїі № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 18.04.1978 року розірвала шлюб із ОСОБА_5 (а.с.9).

Згідно до акту обстеження Калинівської селищної ради, №562 від 10.06.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 на момент смерті матері ОСОБА_2 проживала без реєстрації разом з нею по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно до акту обстеження Калинівської селищної ради, №585 від 20.06.2025 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 , але ОСОБА_1 вела спільне господарство зі своєю мамою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Постановою Приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області №114/02-31 від 13.05.2025 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_6 з 14 жовтня 1976 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , тобто на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем не проживала, заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини вона не подала, строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, нею пропущений (а.с. 6).

Згідно до наданої відповіді на витребування ухвалою суду доказів, а саме спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Носенко Г.А., від 12.09.2025 року №202-01-16, повідомляє, що не має можливості надати суду копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки спадкова справа нею не заводилась, так як спадкоємець ОСОБА_6 , пропустила строк для прийняття спадщини (а.с.38-40).

Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на дату виникнення правовідносин) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Будучи спадкоємцем першої черги за законом, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї.

Суд зауважує, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, яка була її матір`ю, на час відкриття спадщини. За приписами статті 1268 ЦК підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_2 не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки дані обставини підтверджуються письмовими доказами.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті підтверджується доказами, доданими до заяви.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що заявник довела факт її постійного проживання із її матір`ю ОСОБА_2 на час її смерті, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1216-1219, 1220-1221, 1268, 1270 ЦК України, ст. 3 СК України, статтями 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_7 , заінтересована особа: Калинівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини разом із матір`ю ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено 19.12.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко