ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 756/2858/16-ц

провадження № 61-6882св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб?єкт оскарження - заступник начальника відділу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановський Борис Вікторович,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського Андрія Миколайовича на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Невідомої Т. О., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби

у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) (далі - Святошинський ВДВС) Барановського Б. В.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у державного виконавця Барановського Б. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1

з примусового виконання виконавчого листа № 756/2858-16-ц від 08 липня

2016 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення

із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 лютого 2016 року і до повноліття дітей.

ОСОБА_1 отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого відомо, що виконавець розраховує заборгованість з аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується

з вимогами частини другої статті 195 СК України. Нарахований державним виконавцем розмір аліментів у довідці-розрахунку відповідає 1/3 частині відповідної середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що

є неправомірним, оскільки боржник, не мав можливості регулярно сплачувати аліменти на утримування дітей. Державний виконавець при виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1 неправомірно не взяв до уваги квитанції про перерахування коштів на рахунок стягувача як докази сплати аліментів на утримання дітей. Окрім того, у березні 2023 року старшій дитині виповнилося

18 років, а відтак з 16 березня 2023 року сума аліментів, яка підлягає стягненню, розрахована з порушенням частини третьої статті 183 СК України, однак виконавець і в подальшому здійснював стягнення аліментів на дітей в сумі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісяця. Державний виконавець без урахування сплаченої боржником суми коштів аліментів на утримання дитини 30 вересня 2024 року виніс постанову про арешт коштів боржника, що вказує на неправомірні дії виконавця.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії заступника начальника Святошинського ВДВС Барановського Б. В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 вересня

2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 без урахування отримуваного доходу платником аліментів, неправильно розрахованого прожиткового мінімуму на відповідний вік дитини та неврахування сплаченої суми заборгованості з аліментів; зобов`язати заступника начальника Святошинського ВДВС ОСОБА_5 зробити перерахунок заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за період з 01 лютого

2020 року до 30 вересня 2024 року; зобов`язати заступника начальника Святошинського ВДВС Барановського Б. В. скасувати застосовані до заявника заходи примусового виконання рішення та зняти арешт з рахунків, накладених

в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року

у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, доводи заявника не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії заступника начальника Святошинського ВДВС Барановського Б. В. щодо складання розрахунку заборгованості від

30 вересня 2024 року та зобов`язано здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Частково задовольняючи скаргу, апеляційний суд виходив із того, що визначена у рішенні суду частка 1/3 частина від заробітку ОСОБА_1 підлягала до стягнення до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Старшою дитиною

є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття

ІНФОРМАЦІЯ_3 . А отже, після 15 березня 2023 року стягненню

з ОСОБА_1 підлягає 1/6 частина заробітку, що і є часткою після відрахування рівної частки на двох дітей. Оскільки ОСОБА_1 мав дохід:

у квітні 2023 року - 7 500,00 грн; у липні 2023 року - 7 054,80 грн, в серпні

2023 року - 1 852,17 грн, визначена державним виконавцем база нарахування заборгованості у ці місяці є неправильною. В матеріалах справи є копія квитанції від 20 вересня 2024 року про здійснення боржником перерахування коштів на рахунок Державної казначейської служби України в сумі 27 500,00 грн, де в призначенні платежу вказано про сплату аліментів за період 01 квітня

2024 року до 01 вересня 2024 року, яка не була відображена в розрахунку від

30 вересня 2024 року

Суд вказав, що вимога про зобов`язання заступника начальника Святошинського ВДВС скасувати застосовані до заявника заходи примусового виконання рішення та зняти арешт з рахунків, накладений в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, є передчасною, оскільки, хоча суд встановив невідповідність вказаного розрахунку, проте не встановив відсутність заборгованості в цілому. За відсутності належно здійсненого розрахунку суд не може констатувати наявність порушення частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та порушення права божника.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

29 травня 2025 року представник Святошинського ВДВС - ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 березня

2025 року та залишити в силі ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що якщо аліменти стягуються у частці від доходу платника, і одна дитина досягає повноліття, то розмір аліментів автоматично не змінюється. Тобто платник аліментів, як і раніше, має сплачувати частку від доходу, стягнену рішенням суду. Заявник вказує, що суд не врахував висновків, зроблених у постанові Верховного Суду України від

05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Доводи інших учасників справи

27 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 05 березня

2025 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що у постанові апеляційний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а також врахував практику Верховного Суду. Вказує, що

у зв`язку з досягненням дитиною повноліття зобов`язання батька щодо її утримання припиняється відповідно до статті 180, частини другої статті 183 СК України.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.

23 вересня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться лише до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року в частині вимог про визнання неправомірними дій заступника начальника Святошинського ВДВС Барановського Б. В. щодо складання розрахунку заборгованості від 30 вересня 2024 року та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в іншій частині оскаржуване судове рішення суд касаційної інстанції не переглядає.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 лютого 2016 року і до досягнення повноліття дітьми.

На виконання вказаного рішення суду 08 червня 2016 року ОСОБА_2 видано виконавчий лист.

За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 20 липня

2016 року Святошинський ВДВС відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1,

в якому стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником - ОСОБА_1 , стан виконавчого провадження - примусове виконання.

28 лютого 2020 року головний державний виконавець Ковтун В. В. склав довідку-розрахунок заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1, в якій заборгованість ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року до січня 2020 року становить 21 171,21 грн.

Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Державної казначейської служби України 29 171,21 грн,

в призначенні платежу вказано «ВП № НОМЕР_1, ВП - 28 лютого 2020 року,

ОСОБА_1 ».

У заяві від 06 січня 2021 року, адресованій начальнику Святошинського ВДВС, ОСОБА_1 просив провести перерахунок з урахуванням квитанції на суму 29 171,00 грн.

30 вересня 2024 року заступник начальника Святошинського ВДВС Барановський Б. В. склав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в якому заборгованість

ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року до вересня 2020 року становить

40 161,67 грн.

Згідно з квитанцією АТ «Креді Агріколь Банк» від 20 вересня 2024 року

ОСОБА_1 сплатив на рахунок Державної казначейської служби України 27 500,00 грн, в призначенні платежу вказано: «ВП № НОМЕР_1, сплата аліментів за період 01 квітня 2024 року до 01 вересня 2024 року».

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів враховує таке.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають

в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно

і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положення статей 180, 181 СК України визначають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з частинами другою, третьою статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, оскільки син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття, розмір аліментів державним виконавцем повинен визначатися за правилами частини третьої статті 183 СК України, незалежно від наявності для цього судового рішення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 761/19490/15-ц (провадження № 61-223св18), підстав для відступу від якого колегія суддів не встановила.

У зв`язку із цим апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання неправомірними дій заступника начальника Святошинського ВДВС Барановського Б. В. щодо складання розрахунку заборгованості з аліментів та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, оскільки аліменти зайво стягувалися з 15 березня 2023 року, тобто після досягнення повноліття старшим сином, які мали бути зменшені до 1/6 частки. Непроведенням таких розрахунків були порушені майнові права боржника у виконавчому провадженні, які захищені силою закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення

у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки

у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості,

а наведені в касаційній скарзі доводи не свідчать про помилковість або необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Київського апеляційного суду від 05 березня

2025 року в частині вимог про визнання неправомірними дій заступника начальника Святошинського ВДВС Барановського Б. В. щодо складання розрахунку заборгованості від 30 вересня 2024 року та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 - без змін, оскільки підстав для її скасування в цій частині немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року в частині вимог скарги про визнання неправомірними дії заступника начальника відділу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича щодо складання розрахунку заборгованості від

30 вересня 2024 року та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська