Номер провадження: 22-ц/813/90/25
Справа № 2-4000/11
Головуючий у першій інстанції Матяш Т. Л.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Приватне Підприємство «Агробізнес - 2»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Гербей Андрій Анатолійович

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2011 року

у цивільній справі за позовом Приватного Підприємства «Агробізнес - 2» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2011 року ПП «Агробізнес - 2» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на наступне.

14 липня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А» площею 1005,4 кв.м , нежитлової будівлі літ. «Б» площею 507,9 кв.м, нежитлової будівлі літ. «В», площею 1297,2 кв.м, будівлі вагової літ. «Г» площею 11,3 кв.м, критого току № НОМЕР_1 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1, 760 га.

Однак, всупереч статті 334 ЦК України, позивач та відповідач нотаріально не посвідчили укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду, з проханням визнати вищезазначений договір дійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2011 року ухвалено позовну заяву Приватного Підприємства «Агробізнес - 2» задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А» площею 1005,4 кв.м, нежитлової будівлі літ. «Б» площею 507,9 кв.м, нежитлової будівлі літ. «В», площею 1297,2 кв.м, будівлі вагової літ. «Г» площею 11,3 кв.м, критого току № 3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1,760 га, укладений між Приватним Підприємством «Агробізнес - 2» та ОСОБА_1 14 липня 2011 року.

Визнати за Приватним Підприємством «Агробізнес 2» право власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 1005,4 кв.м, нежитлову будівлю літ. «Б» площею 507,9 кв.м, нежитлову будівлю літ. «В», площею 1297,2 кв.м, будівлю вагової літ. «Г» площею 11,3 кв.м, критий тік № 3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1,760 га.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2011 року по цивільній справі № 2-4000/11 за позовом Приватного Підприємства «Агробізнес-2» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного Підприємства «Агробізнес-2» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням прямо порушено законні права та інтереси скаржниці, а відтак вона має право на апеляційне оскарження.

Адже, її чоловік ОСОБА_1 , протиправно та незаконно, без згоди дружини, ОСОБА_2 , відчужив майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Жодної згоди, як письмової, так і усної на укладання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А» площею 1005,4 кв.м, нежитлової будівлі літ. «Б» площею 507,9 кв.м, нежитлової будівлі літ. «В», площею 1297,2 кв.м, будівлі вагової літ. «Г» площею 11,3 кв.м, критого току № 3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1,760 га вона не надавала.

Крім того, спірний договір, згідно норм законодавства, чинних на момент його укладення, підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України.

Рух справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: ОСОБА_4 - головуючий суддя, судді: Сегеда С.М., Комлева О.С.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 18.12.2020 року відкрив провадження за вказаною апеляційною скаргою та ухвалою від 22.04.2021 року призначив до розгляду.

Відповідно до протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 року та 15.08.2023 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: ОСОБА_5 - головуючий суддя, судді: Коновалова В.А., Назарова М.В.

Рішенням №2518/0/15-24 від 20 серпня 2024 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_5 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Карташов О.Ю. - головуючий суддя, судді: Коновалова В.А., Назарова М.В.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Пояснення учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали рекомендовані поштові повідомлення, ПП «Агробізнес-2» та представник скаржниці ОСОБА_3 отримали електронні повістки у електронному кабінеті.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що 14 липня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А» площею 1005,4 кв.м , нежитлової будівлі літ. «Б» площею 507,9 кв.м, нежитлової будівлі літ. «В», площею 1297,2 кв.м, будівлі вагової літ. «Г» площею 11,3 кв.м, критого току № 3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1, 760 га.

Дане майно належало продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2010 року.

Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме, відповідачем передано у власність позивача нерухоме майно, позивач повністю виконав п. 2.1 та 2.2 договору купівлі-продажу від 14 липня 2011 року, тобто позивач провів повний розрахунок з відповідачем за предмет договору.

Після отримання грошей відповідач від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відмовився, пославшись на зайнятість та неможливість прибути до нотаріальної контори.

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, місцевий суд визнав зазначений договір дійсним.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 227/2835/16-ц (провадження № 61-46717св18).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Зазначене у повній мірі узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

У справі, яка переглядається, встановлено, що право на майно, яке є предметом спірного договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_1 набув на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року (рішення суду від 21.07.2010 року у справі № 2-3065/10) тобто, під час шлюбу з скаржницею ОСОБА_2 , яка не приймала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Таким чином, за встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення є таким, що прийняте про право ОСОБА_2 на нерухоме майно нежитлову будівлю літ. «А» площею 1005,4 кв.м , нежитлову будівлю літ. «Б» площею 507,9 кв.м, нежитлову будівлю літ. «В», площею 1297,2 кв.м, будівлю вагової літ. «Г» площею 11,3 кв.м, критого току № 3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1,760 га.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2011 року підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволені позову ПП «Агробізнес - 2» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2011 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позовних вимог Приватного Підприємства «Агробізнес - 2» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова