Справа № 337/5227/25
Номер провадження 2/337/2798/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп», про стягнення середнього заробітку за час розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час розрахунку.

В заяві зазначила, що з 13.07.2023 працювала на підприємстві (відповідач) на посаді начальника відділу та була звільнена 06.08.2025 з посади на підставі власної заяви згідно зі ст. 38 КЗпП. На момент звільнення утворилася заборгованість з виплати заробітної плати, що згідно з довідкою становить 48 263,01 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 07.08.2025 по момент винесення рішення судом, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 07.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи.

Відповідач у встановлений строк відзив не подав, в судове засідання 26.11.2025 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, що свідчить про його обізнаність щодо наявності спору та розгляду цивільної справи в суді.

12.12.2025 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, у якій сторона зазначила, що 11.12.2025 на рахунок позивачки надійшла сплачена заборгованість із заробітної плати від правонаступника відповідача (КП «Універс»), а відтак, спір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати припинив існування, водночас, уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заборгованості (в період з 07.08.2025 по 11.12.2025, тобто по фактичний день розрахунку, всього 91 робочий день) у розмірі 119 807,87 гривень. Крім того, представник позивача надав докази в обгрунтування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень.

23.12.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, у якій сторона заперечила проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заборгованості. Зазначила, що 11.12.2025 правонаступником відповідача заборгованість погашена в повному обсязі (48 263,01 грн), а відтак, предмет первісного спору відпав і підстави для стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заборгованості відсутні. Також представник сторони посилався на те, що вини роботодавця у затримці виплати заборгованості немає, на теперішній час процедура припинення юридичної особи триває, а передавальний акт активів, пасивів та зобов`язань перебуває у стадії формування і наразі процес правонаступництва не є завершеним. КСП «Запоріжзеленгосп» не володіло власними коштами, достатніми для погашення заборгованості із заробітної плати, у зв`язку з чим виплата здійснювалася за рахунок коштів бюджету Запорізької області, що потребувало дотримання визначеної бюджетним законодавством процедури та часу на виділення відповідного фінансування. Крім того, сторона заперечила проти витрат на правничу допомогу, вважаючи суму у розмірі 15 000 гривень неспівмірною зі складністю справи та не підтвердженою фактичним обсягом наданих послуг.

В судове засідання 23.12.2025 сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Оскільки відповідач, будучи обізнаним про судовий розгляд, повторно не з`явився в судове засідання, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що позивач працювала в підприємстві КСП «Запоріжзеленгосп», що підтверджується копією трудової книжки, наказом про припинення трудового договору від 01.08.2025, і відповідачем не спростовується.

Крім того, суд, враховуючи обставини, викладені у заявах сторін, зокрема у заяві про зміну предмету позову позивача та запереченнях сторони відповідача, вважає обставину щодо погашення заборгованості за виплатою заробітної плати при звільненні у розмірі 48 263,01 грн встановленою, та керуючись принципом диспозитивності дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині розгляду не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату від 06.08.2025, станом на вказану дату заборгованість з виплати заробітної плати становить 48 263,01 гривень. Фактично позивач була звільнена з 06.08.2025, що підтверджується копією наказу № 49о/с від 01.08.2025.

Згідно зі статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22 цього Закону та статтею 97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно із вимогами статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до частини 1статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд бере до уваги, що звільнення з роботи позивача відбулося 06.08.2025, а фактичний розрахунок за заборгованістю із заробітної плати 11.12.2025, що визнається обома сторонами. Водночас, суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача, що самостійне погашення заборгованості під час судового розгляду виключає можливість стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, оскільки не може бути розглянуто судом за відсутності первісного предмета спору.

Крім того, суд відхиляє доводи сторони відповідача про неможливість виплати середнього заробітку через незадовільний стан підприємства (як підставу відсутності вини роботодавця), оскільки зміні в структурі власності, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Представник позивача просить стягнути кошти у розмірі 119 807,87 грн за період затримки з 07.08.2025 (день початку перебігу строку затримки) до 11.12.2025 (день фактичного розрахунку) 91 робочий день з розрахунку середньоденного заробітку 1 316,57 гривень. Середньоденний заробіток отримано шляхом поділу сумарної заробітної плати позивачки в червні-липні 2025 року (34 230,92 грн) на кількість робочих днів (26 робочих днів, з урахуванням неповного робочого тижня та відпустки). Період розрахунку не перевищує шести місяців.

Суд вважає розрахунок середнього заробітку обгрунтованим та таким, що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Своїх контррозрахунків або заперечень щодо розміру середнього заробітку сторона відповідача не надала, заперечивши загалом проти підстав стягнення середнього заробітку як такого.

Оцінивши обставини справи та надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає встановленими та доведеними підстави для стягнення суми середнього заробітку у розмірі 119 807,87 грн за весь час затримки виплати заборгованості по день фактичного розрахунку, оскільки відповідач порушив умови та строки розрахунку при звільненні працівника, визначені трудовим законодавством.

Відтак, позов в частині стягнення суми середнього заробітку за час розрахунку підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 968,96 (враховуючи розмір позовних вимоги та факт подання позову засобами електронного суду коефіцієнт 0,8), підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Щодо стягнення з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 тисяч гривень. В обгрунтування вказаної суми представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 01.10.2025 № 71, акт наданих послуг від 11.12.2025, рахунок № 1 від 11.12.2025.

Відповідно до положень ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд частково погоджується з доводами сторони відповідача щодо завищеного розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, їхню неспівмірність з ціною позову, незначною складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, і доходить висновку, що розумним розміром витрат на професійну допомогу в цій справі, беручи до уваги її типовість та незначний час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, є сума в 8 000 гривень.

Відтак, вимога щодо стягнення з відповідача суми судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12-13, 19, 77, 81, 137, 141, 246-247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп», про стягнення середнього заробітку за час розрахунку задовольнити.

Стягнути з комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки під час розрахунку у розмірі 119 807,87 грн та 8 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу, на загальну суму 127 807,87 (сто двадцять сім тисяч вісімсот сім гривень 87 копійок).

Стягнути з комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп» на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач комунальне сільськогосподарське підприємство «Запоріжзеленгосп» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, б. 9, ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ