головуючий у суді І інстанції Ткач М.М.
провадження № 22-ц/824/4558/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД», ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ТОВ «НІЛД ЛТД», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (надалі - КМНО) Чигрін А.О., приватний нотаріус КМНО Халявка Н.М., ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачеві ОСОБА_2 на підставі рішення Київської міської ради № 1144/3213 від 24 грудня 2009 року було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га із кадастровим номером :85:977:0027, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 14 травня 2010 року на підставі вказаного рішення Київради ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №793754.

Як зазначає позивач, у січні 2020 року їй стало відомо про порушення її права власності та викрадення земельної ділянки шляхом перереєстрації права власності на ділянку за юридичною особою на підставі підробленого від її імені документу та подальший перепродаж ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Невідомі особи у невстановлений час, але не пізніше 01 березня 2019 року підробили офіційний документ, датований 20 лютого 2019 року - акт приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» (надалі - ТОВ «НІЛД ЛТД»), .

Відповідно до якого ОСОБА_2 , нібито будучи учасником та директором ТОВ «НІЛД ЛТД», 20 лютого 2019 року підписала вказаний акт, на підставі якого передала товариству для внесення до його статутного капіталу належну їй земельну ділянку площею 0,1000 га із кадастровим номером :85:977:0027, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, особа ОСОБА_2 нібито встановлена, а справжність підписів від її імені у підробленому документі начебто посвідчена приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О.

Відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом КМНО Чигріном А.О. у ході судового розгляду Оболонським районним судом міста Києва справи №756/4907/20, приватний нотаріус КМНО Чигрін А.О. підписи ОСОБА_2 в акті не посвідчував, у реєстрі вчинюваних нотаріальних дій відповідні записи не робив, підписи від його імені в акті також підроблені.

Між іншим зазначається, що позивач ніколи не була учасником, директором чи засновником ТОВ «НІЛД ЛТД» та не підписувала будь-яких документів з цього приводу.

Також, не мала наміру вносити належне на праві власності нерухоме майно до статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД», акт приймання-передачі від 20 лютого 2019 року не підписувала.

01 березня 2019 року державний реєстратор комунального підприємства «Реєстратор» (надалі - КП «Реєстратор») Нікітіна Ю.В. за зверненням невідомої особи на підставі підробленого документа прийняла незаконне рішення з індексним номером 45769960 та вчинила у Державному реєстрі прав незаконний запис номер 30519685, яким зареєстровано право власності за ТОВ «НІЛД ЛТД», на вказану земельну ділянку.

Таким чином, позивач зазначає, що земельна ділянка вибула із власності на підставі підроблених документів поза її волею.

У подальшому, не пізніше 31 травня 2019 року невстановлені особи підробили офіційний документ - датований 20 травня 2019 року рішення учасника ТОВ «НІЛД ЛТД» №02-05-19, згідно з яким учасник ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 нібито надала згоду директору ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_4 на відчуження (продаж) вказаної земельної ділянки на користь будь-яких третіх осіб.

31 травня 2019 року приватний нотаріус «Реєстратор» Стрельченко О.В. посвідчила та зареєструвала у реєстрі вчинюваних нотаріальних дій за номером 3596 договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ТОВ «НІЛД ЛТД» продало, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку, право власності якої було зареєстровано у Державному реєстрі прав, запис номер 31812789.

Однак, на момент укладення вищевказаного договору ТОВ «НІЛД ЛТД» не набуло права власності на ділянку, отже не мало повноважень на її продаж. У подальшому, 30 липня 2020 року приватний нотаріус КМНО Халявка Н.М. посвідчила та зареєструвала у реєстрі вчинюваних нотаріальних дій за номером 3429 договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила спірну земельну ділянку, за якою було зареєстровано право власності у Державному реєстрі прав, запис номер 37544829.

За таких обставин, позивач вважає, що оскільки земельна ділянка вибула із власності ОСОБА_2 поза її волею, то ОСОБА_3 на момент укладення 30 липня 2020 року договору купівлі-продажу із ОСОБА_1 не набула у встановленому законом порядку права власності, не була її власником і не мала повноважень її продавати.

З огляду на вищевказане, позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення правочину - акт приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року про передачу учасником ТОВ«НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 директору ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 в якості внеску до статутного капіталу товариства нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 800000000:85:977:0027 за адресою: АДРЕСА_1 ; відновити становище, яке існувало до укладення недійсного правочину - витребувати від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належне ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нерухоме майно, яке вибуло із власності не з її волі, а шляхом викрадення - земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 800000000:85:977:0027 за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним акт приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД» від 20 лютого 2019 року про передачу учасником ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 директору ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 в якості внеску до статутного капіталу товариства об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «НІЛД ЛТД» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Ю.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не мала можливості приймати участь у судових засіданнях та не отримувала жодних судових повісток про виклик, оскільки у той час відповідач перебувала поза межами України, а саме, через повномасштабне вторгнення 07 березня 2022 року була змушена виїхати за межі території України та перебувати у Королівстві Нідерландів.

Про ухвалення рішення суду відповідач дізналася випадково 26 червня 2024 року, а саме після оприлюднення його в Єдиному державному реєстрі судових рішень, копію заочного рішення не отримувала.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 не мала можливості захищати свої права під час розгляду справи.

Апелянт наголошує, що оскаржуване рішення ґрунтується винятково на висновку КНДІСЕ №18736/23-32 від 14 вересня 2023 року, тобто відсутні будь-які інші докази на які б спирався суд під час ухвалення заочного рішення.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що оскаржуване рішення містить певні суперечності.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення: «Судом встановлено, що на акті приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року, що вноситься до статутного капталу ТОВ «НІЛД ЛТД», вчинено два підписи, а саме підпис позивача в якості учасника товариства з однієї сторони та його директором з іншої сторони, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О.

При цьому, зібрані у справі докази у своїй сукупності спростовують факт підписання позивачем акту приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року.

Зазначене вказує на недотримання сторонами правочину з передання майна до статутного капіталу товариства встановленої законодавством письмової форми, а також вказує на відсутність волевиявлення позивача передати до статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД» майно.

Отже, судом першої інстанції встановлено факт того, що на акті приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року дійсно міститься підпис саме ОСОБА_2 .

У той же час, на підставі вищезазначеного, судом першої інстанції встановлено наявність дефекту волевиявлення.

Із такою позицією неможливо погодитись, оскільки до правочинів із дефектами волевиявлення слід зокрема відносити наступні: 1) правочин, вчинений під впливом істотної помилки; 2) правочин, вчинений під впливом обману; 3) правочин, вчинений під впливом загрози; 4) правочин із надмірною вигодою чи несправедливою перевагою.

На думку апелянта, цей правочин не можна віднести до жодної із перелічених категорій, а, отже, цей правочин не є таким, що був вчинений із дефектом волевиявлення.

Також, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що вирішення спору відносить до компетенції господарського суду, оскільки цей спір безпосередньо стосується саме господарської діяльності юридичної особи.

Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача - адвокат Григорів В.Б. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили, у судове засідання не з`явилися.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, викладеного в постанові у справі №6-318цс15, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га із кадастровим номером :85:977:0027, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку від 14 травня 2010 року (том 1, а.с. 16-17).

Як вбачається з копії рішення засновника №1 ТОВ «НІЛД ЛТД» від 22 грудня 2018 року засновником ОСОБА_2 вирішено:

1) створити ТОВ «НІЛД ЛТД»,

2) затвердити повне найменування товариства: ТОВ «НІЛД ЛТД». Затвердити скорочене найменування товариства: ТОВ «НІЛД ЛТД»,

3) затвердити статутний капітал товариства, у розмірі 100 000 грн, статутний капітал формується майновим внеском засновника, оцінений засновником на суму 100 000 грн, а саме наступним майном: об`єкт нерухомого майна, земельна ділянка розміром 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,

4) визначено розподіл часток у статутному капіталі товариства наступним чином: ОСОБА_2 - 100% статутного капіталу, що становить 100 000 грн,

5) визначено місцезнаходження товариства за адресою: місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд.131,

6) затверджено статут товариства (том 1, а.с. 169).

20 лютого 2019 року на підставі Акту приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД», учасник товариства ОСОБА_2 передала до статутного капіталу товариства, а товариство прийняло у власність об`єкт нерухомого майна на суму 100 000 грн, а саме: земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт підписано позивачем в якості учасника товариства з однієї сторони та його директором з іншої сторони. Справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О. (том 1, а.с. 21-22).

На підставі викладеного, 01 березня 2019 року реєстратором КП «Реєстратор» Нікітіною Ю.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45769960 щодо проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку за кадастровим номером :85:977:0027 за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «НІЛД ЛТД». Підставою прийняття відповідного рішення зазначено рішення засновника, серія та номер: 1, виданий 22.12.2018, видавник: ОСОБА_2 ; акт приймання-передачі майна, серія та номер б/н, виданий 20.02.2019, видавник сторони (том 1, а.с.42).

Згідно з рішення учасника №01-05-19 ТОВ «НІЛД ЛТД» від 08 травня 2019 року, ОСОБА_2 прийнято рішення: звільнити з посади директора товариства ОСОБА_2 з 08 травня 2019 року, призначити на посаду директора товариства ОСОБА_4 з 09 травня 2019 року. Справжність підпису ОСОБА_2 засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1181 (том 1, а.с. 170).

Відповідно до рішення учасника №02-05-19 ТОВ «НІЛД ЛТД» від 20 травня 2019 року, ОСОБА_2 надано згоду директору товариства ОСОБА_4 на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :85:977:0027, що належить товариству, за ціною не нижче 100 000 грн на користь будь-яких третіх осіб та уповноважено директора товариства ОСОБА_4 на підписання всіх необхідних документів, що необхідні для відчуження (продажу) земельної ділянки кадастровий номер :85:977:0027 (том 1, а.с. 46).

У подальшому, 31 травня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ТОВ «НІЛД ЛТД» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027 перейшло до ОСОБА_3 та було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., номер запису про право власності -31812789 (а.с. 37- 45).

30 липня 2020 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-проваджу земельної ділянки відчужила на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер - :85:977:0027, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 серпня 2021 року, право власності на земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №000 було зареєстровано за ОСОБА_1 приватним нотаріусом КМНО Халявкою Н.М., номер запису права власності - 37544829 (том 1, а.с. 53-59).

Пред`являючи вимогу про визнання недійсним акту приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року про передачу учасником ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 директору ТОВ «НІЛД ЛТД» ОСОБА_2 в якості внеску до статутного капіталу товариства нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровим номером 800000000:85:977:0027 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач посилалася на те, що вона не підписувала вказаний акт прийому-передачі майна та ніколи не мала наміру передавати належне їй на праві власності майно до статутного капіталу товариства, учасником якого вона ніколи не була.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта).

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Згідно з усталеної практики Верховного Суду, акт приймання-передачі майна до статутного капіталу господарського товариства за своєю правовою природою є двостороннім правочином, оскільки такий акт підтверджує волевиявлення його сторін та має відповідні юридичні наслідки: набуття та припинення права власності на нерухоме майно.

При цьому, оскарження правочину, оформленого актом приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків позивача у розумінні статті 16 ЦК України.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 вересня 2018 року у справі № 918/1377/16, від 12 червня 2019 року у справі № 927/352/18, від 10 вересня 2019 року у справі №918/370/18.

Відповідно до пункту 48 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються:

1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, яке передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна, підписаний власником (співвласниками) та особою, що діє від імені відповідної юридичної особи. Якщо майно відповідно до закону належить на праві спільної сумісної власності подружжю (колишньому подружжю), акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна, підписується кожним з подружжя (колишнього подружжя) незалежно від наявності державної реєстрації права власності лише в одного з них;

3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою);

4) письмова згода суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення у випадках, передбачених законом.

Справжність підписів на документах, передбачених підпунктами 2 та 4 пункту 48 Порядку №1127, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат».

Волевиявлення учасників правочину щодо передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю оформляється актом приймання-передачі майна, який укладається у письмовій формі та засвідчується нотаріально.

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із висновку експерта КНДІСЕ №18736/23-32 від 14 вересня 2023 року вбачається, що за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у даній справі підписи від імені ОСОБА_2 :

у графі «Підпис: ОСОБА_2 ___» у Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» за 2018, який затверджений рішенням засновника №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 22 грудня 2018 року та посвідчений Чигріном А.О., приватним нотаріусом КМНО і зареєстрований у реєстрі за №9721;

у графі «Підпис: ОСОБА_2 » у Рішенні учасника №01-05-19 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 08 травня 2019 року, яке посвідчено Чигріном А.О., приватним нотаріусом КМНО і зареєстровано у реєстрі за №1181;

у графі « ОСОБА_2 (підпис) 22.12.2018» у заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи ТОВ «НІЛД ЛТД» від 22 грудня 2018 року, яка посвідчена Чигріном А.О., приватним нотаріусом КМНО і зареєстровано у реєстрі за №9723;

у графі «Підпис: ОСОБА_2___» у рішенні засновника №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «НІЛД ЛТД» від 22 грудня 2018 року, яке посвідчено Чигріном А.О., приватним нотаріусом КМНО і зареєстровано у реєстрі за №9722, виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Встановленими висновком експерта обставинами спростовуються дійсні наміри та волевиявлення позивача на створення відповідача ТОВ «НІЛД ЛТД», окрім того, спростовується також і правомірне внесення до статутного капіталу відповідача нерухомого майна за оскаржуваним правочином.

Судом встановлено, що на акті приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД», вчинено два підписи, а саме підпис позивача в якості учасника товариства з однієї сторони та його директором з іншої сторони, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О.

При цьому, зібрані у справі докази у своїй сукупності спростовують факт підписання позивачем акту приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року.

З огляду на встановлене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання сторонами правочину з передання майна до статутного капіталу товариства встановленої законодавством письмової форми та про відсутність волевиявлення позивача передати до статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД» майно.

Встановивши дефект волевиявлення сторін правочину та дефект форми правочину, врахувавши факт не підписання позивачем рішення засновника №1 від 22 грудня 2018 року про створення ТОВ «НІЛД ЛТД», заяви про державну реєстрацію створення юридичної особи, статуту ТОВ «НІЛД ЛТД», рішення учасника №01-05-19 від 08 травня 2019 року про звільнення з посади директора товариства ОСОБА_2 та призначення на посаду директора товариства ОСОБА_4 , на підставі яких у подальшому було укладено оспорюваний акт, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що акт приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «НІЛД ЛТД» від 20 лютого 2019 року суперечить вимогам статті 203 ЦК України та є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (статті 321, 319 ЦК України).

Одним із судових способів захисту речових прав є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Так, відповідно до статті 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, у частині 1 якої зазначено, що в разі якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з частиною 3 статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Звертаючись до суду з вказаним позовом з підстави, передбаченої статтею 388 ЦК України, позивач просив витребувати у ОСОБА_1 на свою користь земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона вибула з її володіння поза її волею.

Вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями статті 388 ЦК України, Верховний Суд України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 висловив такий правовий висновок.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої стаття 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватися як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння (віндикація).

Зазначений правовий висновок підтримав у своїй постанові від 05 грудня 2018 року й Верховний Суд за наслідками розгляду справи № 752/2124/16-ц (провадження № 61-20676св18).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини 1 статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №811/1640/17 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно.

Так, як вбачається в матеріалів справи, останнім власником земельної ділянки, кадастровий номер №:85:977:002 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 липня 2020 року, укладеного з ОСОБА_3 .

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає обґрунтованими вимоги позивача про витребування на її користь земельної ділянки, оскільки спірна ділянка, внаслідок відсутності волі позивача на їх відчуження на підставі недійсного акту прийому-передачі послідовно передавалася у власність ТОВ «НІЛД ЛТД», ОСОБА_3 , і, як наслідок, відповідачу ОСОБА_1 без дотримання вимог закону.

Враховуючи ту обставину, що земельна ділянка вибула з володіння позивача ОСОБА_2 поза її волею на підставі недійсного правочину, вимоги позову про витребування майна у відповідача ОСОБА_1 , за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.

Встановлений статтею 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у суді першої інстанції, то надаючи оцінку указаним доводам, апеляційний суд враховує таке.

Частиною 1 статті 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини 6, 7 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Тлумачення частини 1 статті 8, частини 2 статті 211, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02 грудня 2021 року о 16 год 30 хв. (том 1 а.с. 79-80).

Враховуючи положення частин 6, 7 статті 187 ЦПК України судом першої інстанції було направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області.

Згідно з отриманою відповіддю відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА від 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с.77).

Копія указаної ухвали та копія позовної заяви з додатками, судові повістки направлялися судом першої інстанції ОСОБА_1 за адресою реєстрації.

Відповідач ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами справи 10 листопада 2021 року, що підтверджується її заявою від 10 листопада 2021 року (том 1 а.с. 86).

Відповідач ОСОБА_1 скористалася правом на надання професійної правової допомоги, її інтереси у суду першої інстанції представляв адвокат Верес М.О., що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги від 02 грудня 2021 року (том 1 а.с. 188,189). 09 червня 2022 року представник відповідача Варес М.О. була ознайомлена з матеріалами справи.

Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції неодноразово за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, направлялись судові повістки про день та час розгляду справи та на офіційному сайті Судової влади України, розміщувалось оголошення про виклик відповідача, також відповідач особисто під розпис була повідомлена про розгляд справи, про що наявна відповідна розписка. Представник відповідача - адвокат Варес М.О. приймала участь у судових засіданнях, призначених на 13 червня 2022 року, 14 липня 2022 року та 18 січня 2023 року.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції виконав свій обов`язок повідомити відповідача про місце, дату і час судового засідання.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вирішення цього спору відноситься до компетенції господарського суду, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними (правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/6125/20).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України, відповідно до п.п. 1, 3 частини 1 якої, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із даним позовом до ТОВ «НІЛД ЛТД» та ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням, як зазначав позивач, факту незаконного набуття відповідачами права власності на земельну ділянку.

При цьому, ОСОБА_1 , виступала у спірних правовідносинах, як фізична особа, а не суб`єкт господарювання, а тому, правовідносини, які склалися між нею та іншими учасниками справи не можна вважати господарськими.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, зокрема, просив витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0027, місце розташування: АДРЕСА_1 . В свою чергу, вказана позовна вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року.

Отже, вирішення позовної вимоги про визнання недійсним акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року за правилами господарського судочинства, а позовної вимоги про витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельної ділянки площею у порядку цивільного судочинства, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій (висновки Великої палати Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20).

Враховуючи наведене, цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а доводи про те, що вирішення цього спору відноситься до компетенції господарського суду, є помилковими та не відповідають принципу правової визначеності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська