ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/108/24 Головуючий суддя І інстанції Музиченко В. О.
Провадження № 22-ц/818/1200/25, 22-ц/818/4293/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про поновлення на роботі, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від , у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання наказу незаконним та його скасування, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення, поновлення на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

08.01.2024 Адвокат Грайворонський І.В. через «Електронний суд» звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до АТ «Харківобленерго» в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати з дня прийняття наказу виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Харківобленерго» Логвиненка К.О. № 760-к від 29.12.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно із яким 29.12.2022 звільнено старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії Салтівського РРЕ АТ «Харківобленерго» ОСОБА_1 (табельний номер 78407) за прогул (п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України); поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії Салтівського РРЕ АТ «Харківобленерго» з 30.12.2022; стягнути з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2022 по 29.12.2023 в сумі 111 708,94 грн.; визнати недійсним запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про його звільнення за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України як такий, що вчинений з порушенням чинного трудового законодавства. Просив суд допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) на посаді старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії Салтівського РРЕ АТ «Харківобленерго» та стягнути з Акціонерного товариства «Харківобленерго» (код в ) на користь ОСОБА_1 (табельний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі його місячного окладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно із наказом № 3/247-к від 28.01.2021 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Салтівський район з розподілу електроенергії АТ «Харківобленерго» м. Харків на посаду старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії. 29.04.2022 АТ «Харківобленерго» видало Наказ № 170 ос від 29.04.2020 «Щодо призупинення дії трудових договорів», згідно із яким у зв`язку із проведенням на території Харківської області, що є територією здійснення ліцензованої діяльності АТ «Харківобленерго» воєнних дій, які виключають можливість надання та виконання роботи рядом працівників, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» наказано призупинити з 01.05.2022 на час дії воєнного стану або скасування цього наказу дію трудових договорів із зазначеними в додатку працівниками, зокрема із старшим інспектором з контролю та обліку електроенергії ОСОБА_1 . У зв`язку із перебуванням м. Харкова в зоні спочатку активних бойових дій, потім в зоні можливих бойових дій, маючи побоювання за власне життя та здоров`я, а також у зв`язку із погіршення здоров`я у його похилої матері ОСОБА_2 , 1950 р.н., викликаного хворобою щитовидної залози, позивач був змушений виїхати за місцем проживання та лікування матері для її догляду за адресою: АДРЕСА_1 . Для інформування працедавця позивач направив заяву на ім`я в.о. генерального директора АТ «Харківобленерго» Логвіненка К.О. про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 28.11.2022 до дня закінчення воєнного стану. За час перебування вдома по АДРЕСА_2 позивач не отримував відомостей про те, що наказ про призупинення дії трудового договору з ним скасований, а він має стати до роботи. З наказом про звільнення за прогул № 760-к від 29.12.2022 ознайомлений не був, як і з пропозицію про надання пояснень щодо причин не виходу на роботу. Зазначає про те, що копію наказу № 760-к від 29.12.2022 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул у вигляді звільнення дізнався 29.12.2023 з відповіді на адвокатський запит його представника. Вважає, що місячний строк на оскарження наказу про звільнення за прогул ним дотриманий. Крім цього позивач вважає, що запис в трудову книжку про звільнення його за прогул був внесений неуповноваженою роботодавцем особою, а сам запис про звільнення не відповідає змісту наказу про звільнення, в резолютивній частині якого зазначено: «звільнити 29.12.2022 старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії Салтівського РЕЕ АТ «Харківобленерго» ОСОБА_1 (таб. № 78407) за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в той час як в трудовій книжці зазначено: «звільнений за прогул без поважних причин п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України». Вважає це порушенням вимог п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993. Позивач в позові навів попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, докази необхідності сплати яких зобов`язався надати протягом 5 днів разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

07.02.2024 року представником відповідача подано заяву про застосування строків звернення до суду, яка обґрунтована тим, що 29.12.2022 трудовий договір з позивачем був розірваний за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, що оформлено наказом № 760к від 29.12.2022. Копія наказу про звільнення, повідомлення про нараховані суми та супровідний лист про необхідність позивачу прибути до АТ «Харківобленерго» для отримання трудової книжки направлені 29.12.2022 рекомендованим листом з повідомленням. Посилається на те, що докази вчинення вказаних дій містяться в матеріалах справи. Зазначає, що 02.11.2023 позивач особисто отримав трудову книжку та ознайомився з наказом № 760к від 29.12.2022 про звільнення, про що свідчить його розпис в особовій картці працівника, проте від отримання його копії він відмовився, про що працівниками відповідача складений акт від 02.11.2023. Відповідач посилається на те, що ключовим фактором для обчислення строку на оскарження спірного наказу є саме факт його вручення позивачу, а не день фактичного його отримання. Вважає, що відповідачем вжито всіх можливих заходів з вручення позивачу спірного наказу, а факт звернення з позовом 08.01.2024 свідчить про пропущення строку на оскарження наказу про звільнення. Просить суд відмовити в позові через пропуск місячного строку на оскарження спірного наказу.

08.02.2024 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення позивача проти заяви відповідача про відмову в позові у зв`язку із пропуском строку на оскарження наказу про звільнення. Заперечення обґрунтовані тим, що ні листом від 29.12.2022, ні при особистій явці до відповідача 02.11.2023 позивач не отримав наказу про звільнення, а викладені в заяві доводи відповідача не підтверджені належними та достатніми доказами, зокрема: лист від 29.12.2022 направлений не за адресою місця проживання позивача, тому і не міг бути ним отриманим. В запереченнях позивач зазначає, що на повторний адвокатський запит його представника від 13.12.2023 відповідач не надав акт відмови позивача від підпису в отриманні спірного наказу, проте в пункті 7 адвокатського запиту представником позивача були затребувані всі документи, якими оформлене звільнення позивача. Вважає, що акт відмови від отримання копії спірного наказу з`явився в ході судового розгляду спору, є недостовірним доказом. Законодавством форма вручення наказу про звільнення не конкретизована, що не виключає право видавника наказу на його відправлення працівнику поштою за вірною адресою. Оскільки чинним трудовим законодавством не передбачено такого документу як акт про відмову від отримання наказу, не передбачено форму цього документу, випадки та умови складення (співробітники відповідача є заінтересованими особами, які можуть скласти такий документ будь-коли) то, на думку позивача, відсутні підстави та докази для висновку про вручення позивачу оспорюваного наказу. Крім того, позивач заперечив докази, на які відповідач послався в обґрунтування заяви про відмову в позові через пропуск строку на оскарження спірного наказу, оскільки подані вони в додатках до відзиву. Зазначив, що ч. 2 ст. 233 КЗпП України врегульовує умову з настанням якої починається відлік строку на оскарження наказу про звільнення з моменту вручення наказу. В той час як вручення копії спірного наказу представнику позивача 29.12.2023 підтверджується належними, достовірними та достатніми доказами. Крім цього позивач із посиланням на ст. 25 КЗпП України заперечив обов`язок повідомлення працівником адреси місця проживання як під час працевлаштування, так і в подальшому. Позивач вважає, що відповідач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факт вручення позивачу наказу про звільнення та пропуск ним строку на його оскарження.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Харківобленерго» Логвиненка К.О. №760-к від 29.12.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно із яким 29.12.2022 звільнено старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії Салтівського РРЕ АТ «Харківобленерго» ОСОБА_1 (табельний номер 78407» за прогул (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Стягнуто з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2022 по 20.11.2024 у розмірі 211053 грн 15 коп. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів,

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Харківобленерго» на корись держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Грайворонського І.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6250 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Харківобленерго» просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають істотне значення для вірного вирішення справи, порушенням судом норм матеріального права.

При цьому вказано, що Позивач у жодному зверненні до Відповідача не зазначав про те, що він бажає отримати відпустку у зв`язку із російською збройною агресією та тим, що є загроза його життю, а навпаки наголошував на тому, що йому необхідна відпустка так як треба доглядати стару матір.

Зокрема звертаємо увагу суду, що на 2 сторінці абз. 1 оскаржуваного рішення та у самому обґрунтуванні позовних вимог Позивач наголошує на тому, що він перебував за місцем проживання своєї матері, яке розташоване у Дергачівському районі, який знаходиться у Харківській області, незважаючи на те, що це протирічить тексту заяви про надання відпустки Позивачу. У заяві Позивач обґрунтовує підставу саме тим, що йому необхідно виїхати за межі Харківської області для догляду за матір`ю. Питання фактичного місцезнаходження Позивача в період з 28.11.2022 по 07.12.2022 судом першої інстанції не досліджувалося.

Одним з видів відпустки, яка надається працівникам, є відпустка, яка передбачена п. 10 ч. 1 ст. 25 ЗУ Про відпустки. Така відпустка надається працівникам для догляду за хворим рідним по крові або по шлюбу, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше 30 календарних днів. Таким чином, для задоволення такої заяви Позивача останній повинен був приєднати до заяви відповідний медичний висновок. Проте визначених п. 10 ч. 1 ст. 25 ЗУ Про відпустки документів, що підтверджують наявність вказаних обставин, Позивачем до заяви не надано. Звертаємо увагу суду на той факт, що навіть до позовної заяви такий висновок не було приєднано.

Позивачем, зокрема, не було вжито вищезазначених заходів.

Повідомляє, що у АТ Харківобленерго наявні належним чином обладнані бомбосховища, та діє внутрішня система повідомлення працівників про повітряну тривогу. Трудовий договір з Позивачем припинено 29.12.2022 на підставі наказу від 29.12.2022 № 760к за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважної причини).

Вважає, що твердження суду першої інстанції щодо того, що наказ від 29.12.2022 № 760к не відповідає типовій формі № П-4 не свідчить про його незаконність та не є підставою для його скасування. Чинне законодавство не визначає типову форму наказу як обов`язкову форму для роботодавця, а лише як приклад, який роботодавець може використовувати у своїй роботі. Твердження суду першої інстанції про те, що наказ № 760к не містить положення про розірвання трудового договору також спростовується змістом цього наказу, а отже є безпідставним та необґрунтованим. Підставами для припинення трудового договору з Позивачем стали ті обставини, що в період з 28.11.2022 по 07.12.2022 ОСОБА_1 був відсутній на роботі без повідомлення будь-яких причин відсутності, що було кваліфіковано як прогул відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 не повідомляв роботодавця, що він не виходить на роботу у зв`язку із загрозою його життю.

Таким чином, Відповідач дотримався вимог ст. 149 КЗпП України, яка передбачає обов`язок витребування письмових пояснень від порушника трудової дисципліни до застосування дисциплінарного стягнення. До Первинної профспілкової організації Незалежної професійної спілки енергетиків України АТ Харківобленерго Відповідач не звертався, оскільки відповідно до ст. 5 ЗУ Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Щодо направлень кореспонденції за адресою: АДРЕСА_3 , пояснюємо наступне. Позивачем особисто надано інформацію стосовно вищезазначеного місця проживання, що підтверджується заявою про прийом Позивача на роботу. Позивачем не було повідомлено роботодавця стосовно зміни його місця реєстрації, що суперечить п. 3.2.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ Харківобленерго, оскільки працівник має обов`язок щодо повідомлення роботодавця у разі зміни персональних даних.

Також при працевлаштуванні Позивачем особисто було підписано повідомлення про необхідність подання до відділу підбору та обліку персоналу даних, зокрема, про зміну місця реєстрації. Оскільки Позивачем інформація щодо зміни місця проживання Відповідачу не надавалася, останнім правомірно все листування та повідомлення здійснювалося за останньою наданою йому Позивачем адресою.

Наслідки, що виникли через невиконання обов`язку стороною, несе сторона, яка такий обов`язок порушила.

Щодо запису у трудову книжку Позивача повідомляємо наступне.

Запис, який було зроблено у трудовій книжці Позивача, відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, оскільки він зроблений з точною відповідністю формулювання, яке міститься у ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) та з посиланням на відповідний пункт КЗпП України.

Вважає, що Відповідачем не було порушено вимог при звільненні Позивача з займаної посади, у зв`язку із цим відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В додаткових пояснення АТ «Харківобленерго» просить скасувати додаткове рішення.

Вказує, що вимоги представника позивача, які викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення, необґрунтованими, безпідставно завищеними та такими, що не підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим. А обставини, які мають суттєве значення для справи неправильно установленими внаслідок відсутності належної оцінки доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Грайворонський І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін, стягнути з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив мотивовано тим, що вжиття заходів із збереження свого життя в екстраординарних життєвих умовах є дією позивача в стані крайньої необхідності та виключає його провину в порушенні трудової дисципліни, і як наслідок , усуває підстави для застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарної відповідальності.

Вказує, що відповідачем не надано суду наказ про розірвання трудового договору з позивачем, в якому підставою для звільнення зазначений наказ №760к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Відповідач скористався власною формою наказу про звільнення, яка за своїм змістом стосується лише накладення на позивача одного з дисциплінарних стягнень, проте не передбачає розірвання з позивачем трудового договору, яким оформлені трудові відносини.

Також відповідачем не надано доказів того, що ним дотриманий порядок звільнення позивача за прогул.

Вважає, що оформлений наказом про прийняття на роботу трудовий договір з позивачем є чинним, оскільки відсутній окремий наказ чи пункт в спірному наказі №760-к про припинення/розірвання трудового договору, що є обов`язковим для належного оформлення процедури звільнення працівника за ініціативою роботодавця в силу прямої норми ст.40 КЗпП України.

Вказує, що позивач внаслідок неправомірних, необдуманих та поспішних рішень відповідача фактично позбавлений заробітку, відповідач, отримавши документи та пояснення по суті спору, тим не менш не скористався правом на позасудове врегулювання даного спору та наполягає на законності звільнення, то за таких умов суд першої інстанції з метою повного захисту прав позивача, законно нарахував середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, та відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Відповідачем були складені акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі, однак відповідачем перед застосуваннями дисциплінарного стягнення не було вжито жодних заходів щодо відібрання у ОСОБА_1 пояснень щодо причин неявки на роботу. Матеріали справи містять відомості про наявність у ОСОБА_1 мобільного телефону на номер якого відповідач міг зателефонувати або надіслати повідомлення в яких вимагати пояснень щодо причин невиходу на роботу, однак таких дій відповідачем вчинено не було, тим паче що в умовах воєнного стану та загрозах постійних обстрілів позивач міг змінити фактичне місце проживання та переїхати у більш безпечну частину міста.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про незаконність наказу відповідача про звільнення позивача за прогул без поважних причин, відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Судом було також враховано позицію Верховного Суду викладену у Постанові від 06 червня 2024 року у справі №367/569/23 згідно якої: «відсутність працівника на роботі у зв`язку з російським військовим вторгненням на територію України не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини. При цьому нормами законодавства про працю не передбачено обов`язку працівника повідомляти роботодавця про своє місцезнаходження та / чи отримання статусу біженця або визнання його особою, яка потребує тимчасового захисту; апеляційний суд правильно вказав, що, зважаючи на ситуацію на території України, працівники, які не виходять на роботу внаслідок обставин, пов`язаних з бойовими діями, або ті, які не мають змоги виходити на роботу у зв`язку з небезпекою для життя і здоров`я, не підлягають автоматичному звільненню чи, наприклад, за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Це обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. Якщо з таким працівником відсутній зв`язок, до з`ясування причин і обставин його відсутності за ним зберігаються робоче місце та посада, трудові відносини не припиняються, однак час таких неявок не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, та у загальному випадку не підлягає оплаті».

Крім того, Примірна форма наказу про припинення трудового договору з працівником (форма № П-4) затверджена Наказом Держкомстату України № 489 від 05.12.2008.

Проте відповідач не скористався цією типовою формою наказу про припинення трудового договору, яка відповідає змісту ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Проте в матеріалах справи відсутній наказ відповідача про розірвання (припинення) трудового договору з позивачем.

Наказ № 760к від 29.12.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за назвою і за змістом також не містить положення про розірвання (припинення) трудового договору з позивачем.

З огляду на наведені норми саме по собі прийняття наказу про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни не достатньо для звільнення працівника. Наказ про звільнення має передбачати положення про розірвання (припинення) трудового договору з позивачем.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановлено що з Наказом № 3/247-к від 28.01.2021 форма № П-1 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Салтівський район з розподілу електроенергії АТ «Харківобленерго» м. Харків на посаду старшого інспектора з контролю та обліку електроенергії.

29.04.2022 АТ «Харківобленерго» прийняло наказ № 170 ос від 29.04.2020 «Щодо призупинення дії трудових договорів», згідно із яким у зв`язку із проведенням на території Харківської області, що є територією здійснення ліцензованої діяльності АТ «Харківобленерго» воєнних дій, які виключають можливість надання та виконання роботи рядом працівників, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» наказано призупинити з 01.05.2022 на час дії воєнного стану або скасування цього наказу дію трудових договорів із зазначеними в додатку працівниками, зокрема із старшим інспектором з контролю та обліку електроенергії ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що в червні 2024 року він вийшов на роботу за власним бажанням, що також підтверджується його заявою від 24.06.2022 року в якій він просив поновити дію трудового договору з 27.06.2022 року у зв`язку із поверненням до м. Харкова.

25.11.2022 року позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву в якій позивач просить надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 28.11.2022 року до закінчення військового стану. Зазначив, що змушений виїхати в іншу область, так як треба доглядати стару матір.

Листом від 28.11.2022 року № 07-41/4389 відповідач надав позивачу відповідь на його заяву про надання відпустки та зазначив, що для надання відпустки по догляду за хворим рідним необхідно надати відповідний висновок медичного закладу. Що стосується відпустки без збереження заробітної плати на час воєнного стану, то така відпустка надається за згодою сторін. Підстави для надання відпустки, відсутні.

Наказом № 760к від 29.12.2022 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з посади на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідач зазначає, що фактичною підставою для прийняття наказу № 760к від 29.12.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є відсутність позивача на роботі протягом періоду з 28.11.2022 по 07.12.2022, а правовою підставою є п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише, зокрема, у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідач зазначає, що позивачу на єдину відому адресу місця проживання направлялось повідомлення про необхідність надати пояснення про причини невиходу на роботу, а також направлявся наказ № 760к від 29.12.2022 про звільнення, відтак вимоги ст. 149 КЗпП України ним дотримані.

Сторони також не заперечують, що позивач був відсутній на роботі з 28.11.2022 по 07.12.2022, що підтверджується актами про відсутність робітника на роботі у вказаний період.

На адресу позивача - АДРЕСА_3 було надіслано повідомлення, що його звільнено за прогул наказом від 29.12.2022 року. Також на вказану адресу була надіслана пропозиція надати пояснення з приводу неявки на роботу та надати підтвердження поважності причин неявки.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги, що

у справі відсутні докази про те, що робоче місце позивача не зберіглося та не встановив, що після виходу на роботу після тимчасового припинення трудових відносин з відповідачем, яке було обумовлено небезпекою для здоров`я та життя працівників внаслідок російської збройної агресії, після того, як безпекова ситуація змінилася на краще настільки, що позивач добровільно повернувся на роботу, - у зв`язку з продовженням російської збройної агресії позивач об`єктивно не зміг продовжувати свою роботу.

Позивач не спростував доводи відповідача про те, що працівникам підприємства була забезпечена можливість скористатися укриттям під час повітряної тривоги. У справі відсутні відомості про те, що на робочому місці позивача після його виходу на роботу у місті Харкові внаслідок російської збройної агресії було оголошено обов`язкову евакуацію цивільного населення. Тому висновки суду про те, що позивач був змушений внаслідок російської збройної агресії не вийти на роботу та здійснити прогул належними і допустимими доказами не підтверджені.

За таких обставин суд першої інстанції всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України не з`ясував, що вищевказані обставини у їх сукупності та взаємному зв`язку свідчать про те, що позивачем не було дотримано порядку отримання відпустки по сімейним обставинам, які він зазначив у свій заяві. Позивач не надав необхідних у таких документів на підтвердження своєї заяви, що його мати потребувала постійного стороннього догляду.

Вищевказані обставини свідчать, що доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а наведені з цього приводу аргументи позивача належним чином не доведені.

Також суд першої інстанції помилково вважав, що у наказі про звільнення позивача не зазначено причину його звільнення, та що відповідач мав можливість перед звільненням позивача провести службову перевірку причин відсутності відповідача на роботі.

Такі висновки суду належними і допустимими доказами в матеріалах справи не підтверджені, а зазначена у наказі причина звільнення відповідача за прогул знайшла своє підтвердження у матеріалах справи. З огляду на те, що відповідач не відповів на звернення відповідача щодо надання документів на підтвердження поважних причин для отримання відпустки та не відповідав на його подальші звернення щодо причин и відсутності на роботі не можна вважати, що відповідач не дотримався законного порядку звільнення відповідача. Наведені з цього приводу доводи позивача спростовуються наданими відповідачем доказами та об`єктивно нічим не підтверджені, а тому колегія суддів вважає, що відповідач відповідно до вказаних норм матеріального права та обґрунтовано звільнив позивача за прогул, тобто за відсутність на роботі без поважних причин протягом визначеного у законі тривалого строку.

Враховуючи викладене, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, тому відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суд першої інстанції по суті позову та пов`язане з ним додаткове рішення, та ухвалює нове рішення про залишення позову та заяви позивача про ухвалення додаткового рішення - без задоволення, за недоведеності заявлених підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений АТ «Харківобленерго» за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1453 грн 44 коп., з урахуванням характеру спору, слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 255, 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання наказу незаконним та його скасування, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення, поновлення на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Судовий збір Акціонерному товариству «Харківобленерго» за подання апеляційної скарги у розмірі 1453 грн 44 коп. компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.