Справа № 638/5314/20
Провадження № 2/638/354/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Веремчук Д.А.,

з участю представника позивача: ОСОБА_1 ,

з участю представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

16.04.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, згідно прохальної частини якої позивач просить суд розірвати договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладений 29.07.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та повернути їй передану у власність ОСОБА_4 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.07.2015 року позивач уклала договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи з ОСОБА_4 , який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1221. За даним договором, позивач передала у власність ОСОБА_4 належну позивачу на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 зобов`язаний був надавати ОСОБА_5 довічно матеріальне забезпечення та також усі види догляду. Право власності відповідача на відчужену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Набувач у Договору довічного утримання був зобов`язаний надавати ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення, а також усі види догляду, які перелічені у п. 8 Договору. Окрім цього, пунктом 7 Договору була встановлена грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення та догляду на місяць, за згодою сторін визнається у розмірі 2 500,00 грн. та оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом. Зазначений договір позивач уклала у зв`язку із тим, що її чоловік та позивач перенесли інсульт та втратили сина, та потребують догляду. Позивач належним чином виконала покладені обов`язки за договором, але відповідач в порушення умов договору до 2017 року не в повній мірі, проте виконував умови договору, але за кошти, які позивач надавала особисто. З 2017 року відповідач перестав виконувати свої зобов`язання, внаслідок чого позивач була вимушена шукати людей, які могли б доглядати за ОСОБА_5 . На усні звернення позивача до відповідача з вимогою розірвати договір довічного утримання, останній відповідав відмовою. 02.04.2020 року позивач направила на адресу відповідача лист з проханням розірвати договір довічного утримання. Проте на момент подачі позову до суду відповіді позивач так і не отримала. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року позов ОСОБА_3 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.

29.04.2020 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.07.2020 року від представника третьої особи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Горбунової К.Ю. до суду надійшли письмові пояснення щодо позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Царьова Р.В. про розгляд справи з повідомленням сторін відмовлено та продовжено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Царьова Р.В. про об`єднання в одне провадження справ відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року здійснено перехід від розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжено розгляд справи зі стаді підготовчого засідання.

17.11.2021 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Міліруда Є.О. до суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що виконував належним чином умови договору про довічне утримання, проте позивач штучно створила всі умови, щоб відповідач не міг виконувати договір.

17.11.2021 року до суду від ОСОБА_4 в особі представника адвоката Міліруда Є.О. надійшов зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, згідно прохальної частини якого просить суд: договір довічного утримання (догляду), укладений 29.07.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Юлією Володимирівною за №1220 розірвати; визнати за ОСОБА_4 право власності на частку у квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути із відповідача судові витрати зі сплати судового збору і витрати на професійну правничу допомогу, залучення спеціаліста на суму 17 857,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для звернення позивача до суду є намагання ОСОБА_3 в одноосібному порядку розірвати договір довічного утримання без компенсації ОСОБА_4 всіх витрат, зроблених ним за період із липня 2015 року по квітень 2020 року. Даний цивільний позов ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання ґрунтується на інших підставах, а саме на об`єктивній неможливості набувача ОСОБА_4 продовжувати виконувати свої обов`язки за договором. Догляд і утримання ОСОБА_3 спочатку здійснювали відповідач ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_6 . Потім забаганки позивача стали більшими і потребували найму додаткового персоналу. Втім, будь-які прохання відчужувача за договором довічного утримання все одно задовольнялись у повному обсязі. ОСОБА_6 вела спеціальний зошит, у якому фіксувала зроблені ОСОБА_4 витрати на утримання і догляд ОСОБА_3 . Ці витрати складались із вартості продуктів харчування, витрат на оплату комунальних послуг, лікарських препаратів, телефонний зв`язок і інтернет послуги та інше. На підтвердження догляду і утримання ОСОБА_4 просив ОСОБА_3 кожного разу ставити підпис у зошиті. Відповідно до фіскальних чеків на придбання продуктів харчування ОСОБА_4 було понесено витрати за період із липня 2015 року по березень 2020 року на суму 157 809,94 грн., а також оплата комунальних послуг за період 2015-2020 року на суму 42 239,00 грн. У листопаді-грудні 2018 року ОСОБА_6 по оголошенню знайшла громадянку ОСОБА_7 і за грошову винагороду доручила останній готувати їжу ОСОБА_3 . Внші обов`язки по договору продовжував виконувати ОСОБА_4 . Потім ОСОБА_7 вирішила скористатись тим, що остання кожний день спілкується із ОСОБА_3 , щоб змусити її перестати спілкуватись із ОСОБА_4 та його дружиною. Спочатку ОСОБА_3 посилалась на карантин і небезпеку захворювання на короновірус і з січня 2020 року вже не допускала до себе додому подружжя ОСОБА_8 . Не зважаючи на це, відповідач сплачував усі витрати за комунальними послугами і робив перерахування грошових коштів засобами поштового зв`язку. 03.09.2020 року члени злочинного угрупування проникли до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 і виселили відповідача та його дружину ОСОБА_6 , щоб заволодіти як самою квартирою, так і зошитом довічного догляду ОСОБА_3 . ОСОБА_4 неодноразово намагався поспілкуватись із ОСОБА_3 , проте її номер телефону був відключений, двері квартири, де вона мешкала разом із чоловіком були зачинені на новий замок. Вказані факти безумовно доводять, що неможливість виконання відповідачем своїх обов`язків по договору довічного утримання спричинені умисними діями позивача. Які штучно створили умови, за яких ОСОБА_4 не може продовжити догляд і утримання громадянки ОСОБА_3 із квітня 2020 року. ОСОБА_4 виконував обов`язки по договору довічного утримання із 29.07.2015 року до 01.04.2020 року. Таким чином, виконання договору здійснювалось протягом 4 років та 8 місяців. Мінімальний розмір грошового забезпечення, встановлений договором, оцінений сторонами визначений на суму 2 500,00 грн. За 56 місяців, мінімальні витрати мали б складати 140 000,00 грн. Проте, із врахування витрат на комунальні послуги за обслуговування квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загалом прямі витрати ОСОБА_4 складали значно більшу суму, яка дорівнює вартості квартири на даний час. при цьому, під час визначення частки у квартирі, яка залишається у власності ОСОБА_4 після припинення договору мають бути враховані не тільки документально підтверджені витрати на утримання ОСОБА_3 , які складають 200 048,94 грн., але і час протягом якого здійснювався догляд відчужувача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності відмовлено.

30.11.2021 року від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Бочарової Л.І. до суду надійшла відповідь на відзив. Представником зазначено, що доказів того, що будь-які в долучених чеках, товари купувались безпосередньо для ОСОБА_3 чи її чоловіка ОСОБА_5 , представником відповідача до відзиву не долучено. Та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 року, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2024 року поновлено ОСОБА_4 строк для подання зустрічної позовної заяви. Прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності до провадження. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічною позовною заявою із первісним позовом. Призначено підготовче засідання.

07.036.2024 року від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 адвоката Міліруд Є.О. до суду надійшло клопотання про долучення доказів.

21.03.2024 року від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвоката Бочарової Л.І. надійшов відзив на зустрічний позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві представник зазначає, що до зустрічного позову не додано доказів того, що будь-які з зазначених в чеках товари купувались безпосередньо для ОСОБА_3 чи її чоловіка ОСОБА_5 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2024 року заяву про забезпечення позову задоволено. До вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони на вчинення будь-яких дій, а саме: продавати, дарувати, міняти, укладати договір застави (іпотеки), передавати її у власності іншій особі на підставі іншого правочину щодо квартири, переданої ОСОБА_4 за договором довічного утримання (догляду), укладати договір застави (іпотеки) щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 адвоката Міліруда Є.О. про закриття провадження відмовлено. Виключено ОСОБА_5 із числа третіх осіб у даній цивільній справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 адвокат Бочарова Л.І. просила задовольнити вимоги первісного позову та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та надала пояснення щодо позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 адвокат Міліруд Є.О. заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом та підтримав вимоги зустрічного позову.

Суд, заслухавши учасників справи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 29.07.2015 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за №1222.

Пунктом 1 Договору визначено, що ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_4 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_4 зобов`язується забезпечувати утримання та догляд довічно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Пунктом 7 Договору визначено, що грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення та догляду на місяць, за згодою сторін визначається у розмірі 2 500,00 грн. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

За згодою сторін набувач зобов`язаний надавати ОСОБА_5 довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. Догляд, що надається набувачем ОСОБА_5 , включає в себе: забезпечення ОСОБА_5 харчуванням, необхідними медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплата за власний рахунок комунальних послуг; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення ОСОБА_5 всіма засобами, предметами домашнього вжитку, літературою тощо; виконання додаткових доручень ОСОБА_5 , необхідних для забезпечення останнього належним доглядом; набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житлом у квартирі, яка йому передана за цим договором, довічно. Для проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надається вся квартира, яка є предметом цього договору. Набувач зобов`язаний у разі смерті ОСОБА_5 поховати його на Харківському міському кладовищі №2, квартал № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 (пункт 8 Договору).

В зв`язку з посвідченням цього договору накладається заборона на відчуження вищевказаної квартири (пункт 17 Договору).

Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку (пункт 12 Договору).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або ОСОБА_5 у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувачів. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю ОСОБА_5 (пункт 20 Договору).

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було нею передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд ОСОБА_5 , не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором (пункт 21 Договору).

У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 не виконував належним чином умови договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_3 , яка була допитана в якості свідка, надала суду свої пояснення, в яких вказала, що ініціатива по укладенню договору була від лікаря, цивільна дружина якого була майстром косметологічних послуг та надавала їх ОСОБА_3 . Вони ініціювали цей договір та обіцяли доглядати за її чоловіком та нею. Спочатку все було непогано, однак в подальшому вона зрозуміла, що вони її обманули. Відповідач ОСОБА_4 постійно скаржився на те, що має різні труднощі (для того щоб привезти воду, купити необхідні нові колеса для авто, щоб придбати продукти та оплатити комунальні платежі не вистачає коштів) та вона надавала відповідачу кошти в тому числі і на придбання коліс для його авто, для будівництва свердловини води на дачі. Окрім того надавала кошти на сплату комунальних послуг та продуктів. Коли чоловік упав в квартирі та порізав ногу, вона не могла додзвонитися а ні до відповідача, а ні до його дружини. Після того як ОСОБА_3 повідомила дружині відповідача ОСОБА_4 , що їй не потрібно наступного разу нічого від них, вона почала отримувати погрози з інших номерів телефонів. Після подачі позову про розірвання договору довічного утримання до суду, відповідачем ще збільшились нічні дзвінки з погрозами на її адресу та адресу чоловіка. З початком війни, відповідач жодного разу не зателефонував та не запропонував будь яку допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , який був допитаний як свідок, пояснив, що з 2015 по 2017 рік він та його дружина ОСОБА_9 постійно виконували свої обов`язки, ніяких дорікань з боку позивача не було. Відповідач сплачував комунальні платежі, а заборгованість виникла вже пізніше. ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_5 необхідна була постійна медична допомога, вони були дуже вибагливі до обслуговування яке їм надавалось, а тому в листопаді-грудні почали шукати людину, яка буде надавати допомогу, потім почалась пандемія. Знайшли ОСОБА_10 , після чого почався психологічний тиск на ОСОБА_3 та дискредитація відповідача. Після того як виникли суперечки відповідач почав робити поштові перекази, але позивач їх не отримувала. Вони дійсно мешкали в квартирі позивачки, яка ще була в неї, щоб бути ближче. Позивач ОСОБА_3 дійсно давала йому якісь кошти на колеса, на щось ще, точно він не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , надала суду свої пояснення та вказала про те, що знайома з ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_5 з 2018 року, коли шукала підробіток і познайомилась з ОСОБА_9 , яка шукала домогосподарку. Відповідача бачила лише коли той змінив замки і нікого не пускав до квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Вона допомагала і допомагає по господарству ОСОБА_3 . Спочатку якісь кошти на продукти давала ОСОБА_9 , за приготування та приборку давала гроші ОСОБА_3 , а коли почалася пандемія, то родина відповідача взагалі пропали і нічим не допомагали. Тих грошей, що давала ОСОБА_9 не вистачало. ОСОБА_3 давала кошти на оплату комунальних послуг та постійно надавала кошти на продукти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він ситуацію про квартиру знає зі слів позивачки, також ОСОБА_3 скаржилась регулярно на ОСОБА_4 . Розповіла, що ОСОБА_4 спочатку надавав невелику допомогу, яка потім взагалі припинилась. ОСОБА_3 викликала його по різним проблемам за допомогою, та і розрахунок з ним здійснювала завжди ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 його познайомила його дружина, яка допомагала також позивачу в приготуванні їжі, прибиранні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала пояснення, що приблизно в 2014 році свідок надавала ОСОБА_3 послуги по догляду за нігтями. ОСОБА_3 повідомила, що має сина, який проживає у Франції. Деколи за проханням ОСОБА_3 свідок ходила до магазину та купляла необхідні продукти харчування та інше. Потім позивач запропонувала свідку укласти договір довічного утримання. Спочатку був 1 місяць випробовування, а потім в вересні 2015 року, який був посвідчений у приватного нотаріуса Грузкової. Позивач та її чоловік стали для свідка як батьки, разом святкували, часто спілкувались. Єдина проблема ОСОБА_3 була в тому, що остання часто вживала спиртні напої. Також повідомила, що позивач надавала кошти за послуги (лікарі, купівля товарів). Вказала, що свідок разом із чоловіком мешкали в квартирі по АДРЕСА_5 , яка належала ОСОБА_3 та у вказаній квартирі зробили ремонт. Також зазначила, що свідок особисто отримувала кошти від здачі в оренду квартири по АДРЕСА_6 та із вказаних коштів сплачувала комунальні послуги. Також вказала, що

Із матеріалів справи вбачається, що у 2020 році ОСОБА_3 самостійно сплачувала витрати за комунальними послугами, що підтверджується наданими позивачем квитанціями (арк. 21-23).

Відповідачем до суду надано фіскальні чеки на придбання продуктів харчування за період із липня 2015 року по березень 2020 року на загальну суму 157 809,94 грн., квитанції по сплаті комунальних послуг за період з 2017 року по 2020 рік на загальну суму 42 239,00 грн. та копії квитанцій про переказ грошових коштів за 2020 рік кожний на суму 5 000,00 грн.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Із системного аналізу статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження N 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до частини 3 статті 12. частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Частина 2 статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).

З огляду на наведене, для розірвання вказаного договору з наведених підстав є достатнім встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Відповідно до статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ним умов договору довічного утримання, при цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків.

Надані відповідачем фіскальні чеки не містять доказів того, що ОСОБА_4 , виходячи з умов пункту 8 Договору довічного утримання, забезпечував ОСОБА_12 харчуванням, ліками, одягом, доглядом та необхідною допомогою, матеріальним забезпеченням, передбачених умовами договору. Із зазначених чеків не можливо встановити, що придбання зазначених товарів здійснювалось саме для забезпечення ОСОБА_5 .

Тобто, відповідачем ОСОБА_4 не доведеного того факту, що ці фіскальні чеки стосуються саме умов даного договору довічного утримання, укладеного між сторонами 29.07.2015 року, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що між тими ж самим сторонами укладався ще договір довічного утримання (догляду), за яким ОСОБА_3 було передано у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_7 .

Із долучених до матеріалів справи виписок із зошита не вбачається, що ОСОБА_3 ставила під ними свій підпис, проте на одному аркуші міститься лише підпис ОСОБА_7 , яка допомагала по господарству.

Тобто, із вказаного слідує, що умови зобов`язання за договором в частині надання харчування, ліків, побутових послуг та особистого догляду з боку відповідача не виконувалися.

Із наданих квитанцій на поштовий переказ із зазначенням дати за жовтень 2020 року та листопад 2020 року, вбачається, що відповідач здійснював переказ грошових коштів по 5 000,00 грн., які адресовані ОСОБА_3 , однак такі надходження носять несистематичний (щомісячний) характер, а також які припадають на період, коли цивільний позов ОСОБА_3 надійшов на адресу суду, що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов договору.

Щодо наданих стороною відповідача копій квитанцій про оплату комунальних послуг, то такі жодним чином не підтверджують факту належного утримання та догляду за ОСОБА_5 .

Відповідачем не надано доказів щодо підтвердження факту усної домовленості про виконання зобов`язання іншою особою, а саме ОСОБА_7 . Умовами договору довічного утримання не було передбачено передачу зобов`язань третім особам щодо здійснення належного догляду за ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

Також розірвання у судовому порядку договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, передбачено Договором, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку не виконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

Згідно частини 2 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

Відповідачем за первинним позовом не надано доказів, які могли б підтвердити суму виплаченого грошового утримання, які були здійснені на виконання саме зазначеного Договору, а надані чеки за зустрічним позовом з різних магазинів датовані за період з 2015 року по 2020 рік суд не визнає належним доказом, оскільки стороною відповідача не доведено, що саме ці товари та в такій кількості, безпосередньо купувались для ОСОБА_3 або ОСОБА_5 .

На підставі досліджених письмових доказів наявних у матеріалах справи, пояснень учасників процесу та показів свідків, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача за первинним позовом ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, суд виходив з наступного.

Обсяг обов`язків, які має виконувати відповідач за укладеним договором, визначний п. 8 Договору.

Отже, факт неналежного виконання ОСОБА_4 положень Договору знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Тобто, вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відтак, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде повернення позивачу переданої ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 , внаслідок розірвання договору довічного утримання від 29.07.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що слугував підставою для набуття відповідачем права власності на цей об`єкт нерухомого майна.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Оскільки підставами зустрічного позову слугувало те, що ОСОБА_4 належним чином виконував обов`язки по договору довічного утримання з 29.07.2015 року по 01.04.2020 рік та витрат за вказаний період склали значно більшу суму, яка дорівнює вартості квартири на даний час, просив розірвати договір довідного утримання та визнати за ОСОБА_4 частку у квартирі АДРЕСА_1 .

Під час судового розгляду був встановлений факт неналежного виконання ОСОБА_4 своїх обов`язків по догляду за ОСОБА_5 .

Враховуючи пункт 20 Договору, де зазначено, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або ОСОБА_5 у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, позовні вимоги ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання на користь третьої особи, та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Східне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладений 29.07.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №1221.

Повернути ОСОБА_3 передану у власність ОСОБА_4 належну ОСОБА_3 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.12.2025 року.

Головуючий суддя: