Справа № 456/6151/24
Провадження № 2/456/459/2025
РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/6151/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, уточнивши позовні вимоги в частині зменшення суми позову вказуючи, що 23.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 , укладено договір позики №3381303, відповідно до умов якого Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Сума позики становить 12000 грн. 00 коп.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, і вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строки, визначеними умовами договору позики.

02.11.2022 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №02-11/2022 згідно якого, у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «МАНІФОЮ», включно і до ОСОБА_1 , за договором позики №3381303 від 23.10.2021 року.

Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, однак кредит за договором позики у встановлений строк погашений не був, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка становить 68834,40 грн., а саме: заборгованість за сумою позики 12000 грн.; заборгованість за процентами 56834,40 грн. 31.07.2025 позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача в примусовому порядку заборгованість в розмірі 56824,00 грн., у зв`язку здійсненням платежу відповідачем у розмірі 12000,00 грн., 12.02.2025. Крім того, просять стягнути з відповідача сплачений ними судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Представник позивача Левчук Н.О., в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд прави проводити у відсутності представника позивача, позов просить задоволити.

Позиція відповідача: 10.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Вілінської Г.М., в якому останній просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч. 3 ст.1054 ЦК України передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. До правовідносин, які виникли між стронами застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. (надалі Закон). У ст. 1 Закону дано визначення, що вживаються у такому значенні. Договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту; Загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

23.10.2021р. відповідач ОСОБА_1 , побачивши рекламу ТзОВ «Маніфою» про миттєве надання споживчих кредитів, вирішив подати заявку на отримання кредиту - корострокової позики в сумі 12000 грн. строком на 27 днів. Згідно запропонованих ТзОВ «Маніфою» умов відповідач заповнив анкету-клієнта, та йому було надано паспорт позики. Відповідно до паспорта позики ТзОВ «Маніфою» довело до відома відповідача ОСОБА_1 інформацію про умови надання йому кредиту - корострокової позики в сумі 12000грн. строком на 27 днів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Проценти за користування позикою нараховуються до дня повернення позики включно в межах строку дії Договору позики. Загальні витрати за позикою становлять 2579грн.04коп. орієнтована загальна вартість позики для споживача за весь строк користування позикою становить 14579грн.04коп. З інформацією наведеною у паспорті позики відповідач ОСОБА_1 ознайомився та погодився укласти на запропонованих умовах договір позики.

Відповідно до укладеного 23.10.2021року договору позики №3381303 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», як Позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як Позичальником, Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти у сумі 12000грн., строком на 27 днів до 19 листопада 2021року. Позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити Позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.

Відповідно до п.2.4.1 Договору проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку №1 до Договору позики.

Відповідно до п.2.5. Договору розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

У Додатку №1 до Договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021року зазначено графік обов`язкових платежів за Договором Позики. Зокрема, зазначено що за 27 днів позики за період з 23.10.23 по 19.11.2021р. відповідач повинен сплатити суму позики 12000грн., та 2579грн.05коп. нарахованих процентів за користування позикою, а сього 14 579грн.05коп.

19.11.2021року відповідач через складні сімейні обставини не зміг повернути основну суму позики 12 000грн. 20.11.2021р. на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» відповідач сплатив 2817грн.85коп. відсотків за користування позикою згідно Договору позики №3381303 від 23.10.2021року, що стверджується долученим до позову розрахунком заборгованості за Договором позики.

20.11.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», як Позикодавцем, та ОСОБА_1 , як Позичальником, укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики № 3381303 від 23.10.2021року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 20 грудня 2021року.Залишок заборгованості за сумою позики 12000грн.

Додатковою угодою №1 від 20.11.2021року встановлено середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000%, а також визначено графік сплати процентів за користування позикою. Зокрема, відповідач ОСОБА_1 , як Позикодавець за 30 днів користування позикою, повинен був сплатити суму позики 12000грн., та 7164грн. процентів за користування позикою, а всього сплатити 19164грн.

Однак, 20 грудня 2021року відповідач не мав фінансової можливості сплатити суму позики 12000грн.

26.12.2021року на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» відповідач сплатив 727грн.20коп. відсотків за прострочення повернення позики, та 8596грн. 80коп. відсотків за користування позикою згідно Додаткової угоди №1 від 20.11.2021року до Договору позики №3381303 від 23.10.2021року, що стверджується долученим до позову розрахунком заборгованості за Договором позики.

26.12.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», як Позикодавцем, та ОСОБА_1 , як Позичальником, укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики № 3381303 від 23.10.2021року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 25 січня 2022року.Залишок заборгованості за сумою позики 12000грн.

Додатковою угодою №2 від 26.12.2021року встановлено середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000%, а також визначено графік сплати процентів за користування позикою. Зокрема, відповідач ОСОБА_1 , як Позикодавець, за 30 днів користування позикою, повинен був сплатити суму позики 12000грн., та 7164грн. процентів за користування позикою, а всього сплатити 19164грн.

Однак, 25.01.2022року відповідач не мав можливості сплатити суму позики 12 000грн., а сплатив Позичальнику лиш проценти за користування позикою у сумі 7164грн. згідно Додаткової угоди №2 від 26.12.2021року до Договору позики №3381303 від 23.10.2021року, що стверджується долученим до позову розрахунком заборгованості за Договором позики.

25.01.2022року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», як Позикодавцем та ОСОБА_1 , як Позичальником, укладено Додаткову угоду №3 до Договору позики № 3381303 від 23.10.2021року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 24 лютого 2022року.Залишок заборгованості за сумою позики 12000грн.

Додатковою угодою №3 від 25.01.2022року встановлено середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000%, а також визначено графік сплати процентів за користування позикою. Зокрема, відповідач ОСОБА_1 , як Позикодавець, за 30 днів користування позикою, повинен був сплатити суму позики 12000грн., та 7164грн. процентів за користування позикою, а всього сплатити 19164грн.

24.02.2022року розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, відповідач не мав змоги погасити основну суму боргу.

Основну суму боргу 12 000грн. відповідач ОСОБА_1 сплатив позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 12.02.2025року, що стверджується квитанцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 (справа №202/4494/16-ц), та у Постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4518/16). Розглядаючи справу № 910/4518/16, Велика Палата у Постанові від 05.04.2023 визначила, що розуміється під поняттям «користування кредитом». Так, на думку колегії, це певний період часу погоджений сторонами кредитного договору відповідно до якого позичальник отримує право за плату правомірно не сплачувати кредитору в повному обсязі борг протягом певного часу і такі проценти врегульовуються положеннями статті 1048 ЦК України. Відповідні очікування позичальника на певний період отримати кошти та не повертати їх відразу, а в замін очікування кредитора відмовитися від негайної вимоги повернення коштів за плату у вигляді процентів від суми закріплюються сторонами у підписаному кредитному договорі. Разом з тим, якщо закінчився строк кредитування чи кредитор пред`явив вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості у порядку передбаченому статтею 1050 ЦК України, то позичальник не отримує від кредитора блага у випадку відстрочення погашення кредиту, а тому і не повинен сплачувати проценти передбачені статтею 1048 ЦК України. У свою чергу очікування кредитора на отримання плати за кредит поза межами домовленостей з відстрочення платежу/ платежів не можуть вважатися легітимними так як кредитор може зловживати своїми правами та затягувати з поверненням кредиту в примусовому порядку, щоб отримати більшу винагороду за свої послуг. Більше того, обов`язок позичальника сплачувати проценти за статтею 1048 ЦК України після закінчення строку кредитування порушить баланс інтересів так як він не буде кореспондувати жодному праву кредитодавця. Таким чином, фактично Велика Палата Верховного Суду погодилася зі своїми попередніми висновками, що після закінчення строку кредитування чи ініціювання процедури дострокового повернення всієї суми заборгованості право кредитора на проценти передбачені статтею 1048 ЦК України припиняється. Враховуючи, що строк користування позикою за Додатковою угодою №3 від 25.01.2022року до Договору позики № 3381303 від 23.10.2021року, закінчився 24.02.2022р., відтак, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних Постановах, у Позикодавця 24.02.2022р. припинилося право на нарахування процентів за користування позикою, передбачених договором та ст.1048 ЦК України.

До позову позивачем долучено Розрахунок заборгованості за Договором позики №3381303 від 23.10.2021р. З даного Розрахунку заборгованості вбачається, що з 24.02.2022року, після закінчення строку користування позикою, по 02.11.2022р. нараховано проценти за користування позикою, що істотно суперечить вимогам ст.1048 ЦК України та правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування положень ст.1048 ЦК України.

Фактично у змісті позову позивач посилається на положення ч.1 ст.1050 ЦК України та положення ст.625 ЦК України, якими передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України та зазначає, що вимушений звернутися у суд з даним позовом до ОСОБА_1 , а саме повернення суми позики, відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за договором. Заборгованість за тілом кредиту (сумою позики) - 12000грн., заборгованість за процентами - 56834грн.40коп.

Так, відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час у долученому до позову розрахунку заборгованості позивач не наводить розрахунку відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором, в порядку ст.625 ЦК України, а зазначає про нарахування процентів за користування позикою, право на нарахування яких у позивача припинилося 24.02.2022р. З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом ПрезидентаУкраїни№64/2022від24лютого2022року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено, і воєнний стан триває в Україні і на даний час. З урахуванням наведено, позивач немає права на стягнення з відповідача з 24 лютого 2022року, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, відсотків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики. На підставі наведеного просила відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В судовому засіданні представник відповідача, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки відсотки за користування кредитом переплачені та нараховані вже після закінчення дії договору. Основну суму боргу відповідач сплатив 12.02.2025.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 22.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

23.10.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , був укладений договір позики №3381303, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 12000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання, визначені Кредитним договором (а.с. 24-27).

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати процентів мали бути внесені відповідачем до 19.11.2021 року (а.с. 28-30).

Згідно додаткової угоди №1 від 20.11.2021 року до договору позики №3381303, сторонами погоджено продовжити строк позики на 30 днів до 20 грудня 2021 року, середньо щоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % (а.с.31).

Також згідно додаткової угоди № 2 від 26.12.2021 року до договору позики №3381303, сторонами погоджено продовжити строк позики на 30 днів до 25 січня 2022 року, середньо щоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % (а.с. 34).

Згідно додаткової угоди № 3 від 25.01.2022року до договору позики №3381303, сторонами погоджено продовжити строк позики на 30 днів до 24.02.2022 року, середньо щоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 % (а.с. 27) .

Договір позики був укладений у відповідності до вимог ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідач підписав договір позики шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором j09611.

Згідно долученої довідки сервісу онлайн платежів ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», на платіжну картку клієнта 23.10.2021 року перераховано кошти на суму 12000,00 грн. Маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі НОМЕР_2 f2469433-d1e2-4764-99e2-06905f384e38 (а.с. 42).

Також позивачем долучено паспорт позики від 23.10.2021 року, який підписано одноразовим ідентифікатором f55621 (а.с.22-24).

ОСОБА_1 , свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, внаслідок чого, згідно Витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу № 02-11/2022 від 02.11.2022 року (а.с.51), розрахунку заборгованості (зворот а.с. 43-44) сума заборгованості відповідача становить: 68834,40 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 12000,00 грн., заборгованість за відсотками 56834,40 грн.

02.11.2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу № 02-11/2022 від 26.04.2024р., в тому числі відбулося відступлення права вимоги за договором позики №3381303 від 23.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2

04.10.2024 р. позивачем на адресу відповідача було направлено письмову Досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, але відповідач покладені на нього зобов`язання так і не виконав (а.с. 54).

Згідно долученої до матеріалів справи копії дубліката чека від 12.02.2025, ОСОБА_1 , було проведено оплату на рахунок ТОВ «ФК «Кредит Капітал» грошові кошти на суму 12000,00 грн., призначення платежу погашення боргу ОСОБА_1 .

Станом на момент розгляду справи, даних про погашення відповідачем заборгованості за кредитом, матеріали справи не містять.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору.

Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Надавши оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Із копії наявного у матеріалах справи Договору позики вбачається, що ОСОБА_1 , як позичальник за цим договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, надавши йому персональні дані (ПІБ, дані паспорта, місце проживання, РНОКПП, номер рахунку та мобільного телефону), необхідні для формування одноразового ідентифікатора з метою укладення згаданого Договору позики.

Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету зазначені кредитні договори не були б укладені.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вказаний Договір позики укладений в електронній формі саме з ОСОБА_1 , шляхом підписання останнім його за допомогою одноразового ідентифікатора.

Факт одержання коштів ОСОБА_1 , підтверджується довідкою сервісу онлайн платежів, яка засвідчує обставину перерахування кредитодавцем позичальнику грошових коштів у сумі 12000,00 грн за реквізитами вказаної останнім банківської картки.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем як новим кредитором.

Підстав вважати, що розрахунок заборгованості суперечить умовам Договору позики та є неправильними, суд не вбачає.

Не погоджуючись з наданим банком розрахунком заборгованості, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого відповідного розрахунку заборгованості.

Відтак, оскільки умови договору про надання фінансових послуг №3381303 від 23.10.2021, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 , не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу №02-11/2022 від 02.11.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір у сумі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал» (, 79018, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3 поверх) IBAN № НОМЕР_4 у АТ «Креді агріколь банк», МФО 300614 заборгованість за кредитним договором №3381303 від 23.10.2021, а саме заборгованість за відсотками у розмірі 56834 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн.. 40 коп. та судові витрати в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн..40 коп. .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 01.12.2025

Суддя Р. Т. Шрамко