Справа № 367/7201/16-ц
Провадження №2-п/367/88/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Ткаченко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Лебідь Є.І.,

прокурора Хорошуна М.Я.,

представника позивача Семенченко Я.А.,

представника відповідача Захарчука І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву відповідача ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Захарчук Іван Анатолійович, про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05.12.2017 року у справі №367/7201/16 за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05.12.2017 року у справі №367/7201/16 задоволено позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:043:0027 вартістю 73 778,94 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1378,0 гривень (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

13.10.2025 відповідач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Захарчука І.А., звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення, просив скасувати його та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В заяві також порушено питання поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а також щодо залучення у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Коцюбинську селищну раду Бучанського району Київської області.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не отримував копії вказаного заочного рішення суду. Дізнавшись про наявність даного рішення відповідач звернувся до адвоката Захарчука І.А. за правничою допомогою уклавши 22.09.2025 року договір про надання правничої допомоги. 26.09.2025 року адвокат відповідача ознайомився із матеріалами справи та отримав копію заочного рішення Ірпінського міського суду від 05 грудня 2017 року.

Відповідач не отримував копії позовної заяви з додатками, а також ухвалу про відкриття провадження у справі. Матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача листа з копією позовної заяви з додатками, а також ухвали про відкриття провадження у справі.

До дати ухвалення судом рішення, 05.12.2017 року не було жодного судового засідання. Всі судові засідання знімалися з розгляду з ініціативи суду. Враховуючи цю обставину, судове засідання яке відбулося у день прийняття заочного рішення, а саме 05.12.2017 року, було першим судовим засіданням на яке відповідач не з`явився. Отже, суд, керуючись ст. 169 ЦПК ЦПК України (у редакції від 03.08.2017) мав відкласти розгляд справи, а не виносити заочне рішення.

Крім того, представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять копії рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.07.2014 та копії рішення Апеляційного суду Київської області від 21.10.2014, на яке посилався суд у заочному рішенні. У рішенні взагалі не зазначено номер справи у якій винесено дані рішення. Отже встановлюючи дану обставину, суд не досліджував даний доказ, а саме рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.07.2014 та рішення Апеляційного суду Київської області від 21.10.2014 що є порушенням норм процесуального права.

Також, представник позивача зазначає, що при прийнятті рішень у справі № 2а-6326/11/2670 адміністративним судом вже досліджувалися питання приналежності земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення, розпорядження якими відбулося на підставі рішень Коцюбинської селищної ради від 28.10.2008, 14.11.2008, 25.12.2008 та встановлювалися повноваження ради на їх відчуження третім особам, слід вважати встановленими обставини правомірності дій Коцюбинської селищної ради при безоплатній передачі спірної земельної ділянки у приватну власність першому власнику та набуття останнім права власності на неї.

Висновки Ірпінського міського суду Київської області у справі щодо незаконності прийнятого Коцюбинською селищною радою рішення, за наявності одночасного чинного рішення у іншій справі № 2а-6326/11/2670, яким встановлюються протилежні факти, не можна вважати достовірним, однозначним, оскільки правомірність таких висновків суду викликає сумніви, на що слід зважити при розгляді спору у даній справі.

Матеріали справи не містять жодного доказу (первинного доказу) приналежності спірної земельної ділянки до КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Суд не має брати до уваги посилання позивача на обставини, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, перебувала в постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2011, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2012 (справа №2а-6326/11/2670) було встановлено, що у КП «Святошинське лісопаркове господарство» відсутні правовстановлюючі документи на спірні території, зокрема, КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством та у останнього відсутні документи, що підтверджують право користування на раніше надані землі.

Позивачем не надано належного доказу, яким би доказувалось приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Жодного державного акту матеріали справи не містять. Крім того матеріали справи не містять відповідних матеріалів лісовпорядкування

Крім того, представник відповідача зазначає, що вимога прокурора про витребування земельної ділянки на підставі ст. 388 ЦК України не є належним способом захисту права власника на земельну ділянку природно-заповідного фонду.

Також представник позивача зазначив про пропуск строку позовної давності для звернення до суду із вказаними позовними вимогами. Так, на думку відповідача, суд повинен був з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов`язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, право якого порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без руху.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Захарчук І.А. поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято її до розгляду, призначено судове засідання на 03 листопада 2025 року.

28.10.2025 від представника відповідача надійшла заява із додатковими підставами для перегляду заочного рішення та залишення позовної заяви без розгляду, обгрунтованої тим, що позов подано особою, яка не мала на те повноважень, посилаючись на правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №367/6391/16-ц, які вважає преюдиційними по даній справі.

03.11.2025 розгляд справи було відкладено за клопотанням прокурора про надання можливості ознайомлення із матеріалами справи.

03.11.2025 від представника відповідача надійшла заява про виключення доказів, а саме: копії рішення Коцюбинської селищної ради від 24 грудня 2028 року №1795/25-5, копії державного акту на право на земельну ділянку, копії договору купівлі-продажу від 24 грудня 2010 року, копії акту А142/180 від 19.07.2016, копії листа КП Святошинське лісопаркове господарство від 14.07.2014 року №472, копії листа від 08.10.2014 №331, картинки селища Коцюбинське, картинки схеми розширення НПП Голосіївський, з числа доказів як таких, що викликають сумніви з приводу достовірності.

18.11.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку із надходженням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, обгрунтованого зайнятістю в іншому судовому процесі.

02.12.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце судового розгляду.

У судове засідання 12.12.2025 треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України та Національний природний парк «Голосіївський», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, представників у судове засідання не направили, заяв та клопотань від них не надходило, що, з урахуванням позиції учасників справи, не є перешкодою для проведення розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, із підстав викладених у вказаній заяві, а також у письмовій заяві із додатковими підставами для задоволення заяви про скасування заочного рішення суду. Зокрема, закцентував увагу на тому, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, всі судові засідання були зняті із судового розгляду, окрім судового засідання, за результатом якого було ухвалено заочне рішення. Докази, які містяться в матеріалах справи та на які посилався суд у рішенні є неналежними та недопустимими, належним чином не засвідченими у встановленому законом порядку, а також звернув увагу суду на правові позиції Верховного Суду, зокрема і викладені у Постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №367/6391/16-ц.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Зокрема, зауважив, що в матеріалах справи є заява відповідача із проханням відкласти розгляд справи, що безумовно свідчить про те, що відповідач був обізнаний про наявність до нього позовних вимог, проте вирішив не приймати участь у справі. Крім того, в матеріалах справи є належні докази того, що суд використовував всі можливі засоби для повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, та з часу ухвалення заочного рішення у 2017 році не виявляв зацікавленості у оскарженні вказаного рішення. На час ухвалення заочного рішення судом було дотримано всіх процесуальних вимог та ухвалено рішення у відповідності до законодавства. яке діяло на той час. Щодо посилання на правові позиції Верховного Суду, вказані правові позиції не могли бути відомі суду на час розгляду справи, оскільки постановлювалися значно пізніше за часом.

Представник позивача у судовому засіданні долучила до матеріалів справи письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, які підтримала під час розгляду справи. Додатково зазначила, що відповідач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження його неналежного повідомлення про розгляд справи та поважність підстав його неявки до суду. Відповідач не надав жодних доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесення спірного заочного рішення. Разом із тим із 2016 по 2025 рік не цікавився даною справою.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи та заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку.

За змістом пункту 3 частини другої статті 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання саме у зазначену дату, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання, а також причини неподання відзиву, і докази про це.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України (в редакції на час ухвалення заочного рішення) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Згідно із ст. 77 ЦПК України (в редакції на час ухвалення заочного рішення) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Так в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_1 від 27.03.2017, надана останнім через канцелярію суду із проханням відкласти розгляд справи у зв`язку із необхідністю підготуватися до розгляду справи та направити свого представника до суду з метою захисту інтересів відповідача (т.1 а.с.58).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що судові повістки направлялися відповідачу за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.32). Жодної іншої адреси або засобу зв`язку відповідач суду не повідомив.

Представник відповідача, як на підставу для скасування заочного рішення посилається на неповідомлення відповідача належним чином про розгляд справи. Однак суд не приймає ці обставини до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність справи, прибував до суду щонайменше для надання заяви про відкладення розгляду справи, проте приймати участь у судових засіданнях не виявив бажання, разом із тим судом було вжито усіх передбачених нормами ЦПК України заходів для повідомлення відповідача про судовий розгляд справи.

Додатково суд вважає необхідним зазначити, що заочне рішення у справі внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, знаходиться у загальному доступі, що не позбавляло відповідача своєчасно ознайомитися з ним. Крім того, у заяві про відкладення розгляду справи від 27.03.2017 року відповідач вказав що із ухвалою суду про відкриття провадження ознайомився як раз за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто достовірно був обізнаний про наявність та функціонування вказаного реєстру.

Верховий Суд у Постанові від 13 травня 2024 року у справі №755/4829/23 вказав про правильність зробленого судом висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Вказана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року в справі № 755/17944/18.

Верховний Суд у Постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 також сформував висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

З 27.03.2017 року (заява про відкладення розгляду справи) до 22.09.2025 (ознайомлення із матеріалами справи представником відповідача), тобто протягом більше 8 років, відповідач не здійснив жодної дії, яка б свідчила про його зацікавленість у справі.

Жодних обставин, що свідчать про поважність причин неявки у судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву у заяві про перегляд заочного рішення та у судовому засіданні представником відповідача не зазначено.

Частиною першою статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Оцінюючи доводи представника відповідача, які мають істотне значення для справи, суд зазначає наступне.

Так, представник відповідача зазначає, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги додатками до позовної заяви, наданими суду у копіях, які не засвідчені належним чином, тому не відповідають вимогам до письмових та електронних доказів, встановленим ЦПК України.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом наведених норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд дослідив надані позивачем докази, які не викликали у суду сумніву, тому їм надана відповідна оцінка та ухвалено на їх підставі судове рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що при перегляді заочного рішення суд не має підстав брати до уваги доводи заявника щодо невірного застосування судом, який виніс дане заочне рішення, норм матеріального права, оскільки такі повноваження має суд апеляційної інстанції у разі звернення сторони з апеляційною скаргою.

Виходячи з викладених обставин, суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з підстав, наведених для скасування заочного рішення, і більш того їх сукупність, у заяві про перегляд заочного рішення, не знайшла свого підтвердження.

Оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неподання відзиву на позовну заяву відповідачем та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення.

Інші доводи заяви про перегляд заочного рішення суду не є такими, які могли б призвести до іншого вирішення вказаного питання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина 4статті 287 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 280 288 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Захарчук Іван Анатолійович, про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05.12.2017 року у справі №367/7201/16 за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 17.12.2025.

Суддя М.О. Ткаченко