Справа № 183/5308/13-ц
№ 2/183/475/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

19 липня 2013року Приватне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування ПАТ «КБ «Надра» посилалося на те, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 793587/ФЛ, відповідно до якого Банк надав останній кредит в сумі 190 366,00 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути суму кредиту, виплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,89 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 березня 2028 року.

24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») і відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 793587/ФЛ-П1, відповідно до умов якого, остання2 поручилася за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року.

Крім того, 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») і відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 793587/ФЛ-П2, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 24 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено Договір іпотеки № 793587/ФЛ-І, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. за р. № 477, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано земельну ділянку площею 1300 кв.м., цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. за р. № 472.

В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим, загальна сума заборгованості станом на 22 травня 2013 року становить 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн.

В зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи ст.ст. 610, 526, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 39, 41 ЗУ «Про іпотеку» в позовній заяві Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» просило суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року в розмірі 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн.;

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку площею 1300 кв.м., цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. за р. № 472, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», із початковою ціною продажу, яку буде визначено в межах виконавчого провадження на підставі ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24.03.2008 року, а також вирішити питання щодо судових витратпо сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн..

Ухвалою суду від 19 липня 2013року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 14 березня 2014 року позов Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою позивача залишено без розгляду.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року в розмірі 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн.; а також, судові витрати в розмірі 3 441,00 грн., а всього - 2 675 858, 75 грн. (два мільйони шістсот сімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім грн. 75 коп.

17 травня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в обґрунтування якої позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, з огляду на те, що вона не укладала з ПАТ «КБ «Надра» будь-яких договорів та не була власником земельної ділянки. Також повідомила, що за заявою працівників ПАТ «КБ «Надра» прокуратурою Дніпропетровської області розслідувалася справа № 69109308, по якій було встановлено її непричетність до шахрайських дій щодо заволодіння коштами Банку. В заяві просила поновити їй строк на подання цієї заяви та скасувати заочне рішення суду.

Ухвалою суду від 20 червня 2018 року відповідачу ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення суду від 14 березня 2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не укладала з ПАТ «КБ «Надра» будь-яких договорів. Крім того, їй не відома особа ОСОБА_4 , з яким вона нібито укладала договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2008 року. до вказаного кредитного договору вона не має жодного відношення.

Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни (місцезнаходження за адресою: поштовий індекс 04053, вулиця Січових Стрільців, 15, м. Київ) надати на адресу суду оригінал кредитного договору №793587/ФЛ від 24 березня 2008 року, для огляду його в судовому засіданні. Зобов`язано прокуратуру Дніпропетровської області (місцезнаходження за адресою: поштовий індекс: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 38) надати на адресу суду довідку про результати розслідування кримінальної справи №69109308, чи визнана відповідач ОСОБА_1 потерпілою у зазначеній справі.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (49000 м. Дніпропетровськ вул. Набережна Леніна 17/361). На вирішення експерту поставлені наступні запитання: чи виконано підпис (на кожному аркуші договору від імені позичальника ОСОБА_1 ) в кредитному договорі № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року, який укладений між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» і ОСОБА_1 , позичальником ОСОБА_1 чи іншою особою ?

Ухвалою суду від 12 березня 2019 року зобов`язано Шевченківське відділення поліції, Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (місцезнаходження за адресою: поштовий індекс 49101, проспект Пилипа Орлика, 3, м. Дніпро) надати на адресу суду оригінал кредитного договору №793587/ФЛ від 24 березня 2008 року, яке перебуває в кримінальному провадженні №0000116 за ч.1 ст.190, ч.5 ст.191 КК України СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та за яким слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, для дослідження під час проведення експертного дослідження.

12 червня 2019 року на адресу суду надійшло повідомлення експертної установи про закриття експертного дослідження у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 провела попередню оплату вартості експертизи.

Ухвалою суду від 22 серпня 2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року зобов`язано Головне Управління Національної Поліції в Дніпропетровській області (місцезнаходження за адресою: поштовий індекс 49000, вулиця Троїцька, 20-А, Дніпром, Дніпропетровська область) надати на адресу суду матеріали кредитної справи за кредитним договором №79358/ФЛ від 24.03.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 . Зобов`язано прокуратуру Дніпропетровської області (місцезнаходження за адресою: поштовий індекс 49101, проспект Дмитра Яворницького, 38, Дніпром, Дніпропетровська область) надати на адресу суду матеріали кредитної справи за кредитним договором №79358/ФЛ від 24.03.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», код ЄДРПОУ 300346, місцезнаходження за адресою: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, поверх 6, офіс 32.

Ухвалою суду від 05 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

На підставі протоколу № 1706 Загальних зборів учасників від 25 липня 2024 року було змінено назву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».

Таким чином, судом розглядались позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_6 , кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,причин неявки суду не повідомили.

В той же час, враховуючи, що дана справа розглядається після скасування заочного рішення, новий судовий розгляд якої здійснюється в загальному позовному провадженні, відповідачі та представник, будучи повідомленими про дату, місце та час розгляду справи повторно без поважних причин до суду не з`явилися, у зв`язку з чим право останніх на подання ними заяви про перегляд заочного рішення втрачається та повторне заочне рішення сторони згідно вимог ч. 3 ст. 288 ЦПК України можуть оскаржити в загальному порядку, а тому суд, з огляду на усталену практику Верховного Суду України, у даній справі повторно заочне рішення не ухвалює.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 793587/ФЛ, відповідно до якого Банк надав останній кредит в сумі 190 366,00 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути суму кредиту, виплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,89 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 березня 2028 року.

Відповідно до п.п. 5.1-5.3 кредитного договору, сторони погодили штраф у розмірі 25% від суми коштів у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2 цього договору. У випадку прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 3.3.3 цього договору позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникненнязаборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Встановлено, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») і відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 793587/ФЛ-П1, відповідно до умов якого, остання поручилася за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року. Строк дії договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Встановлено, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») і відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 793587/ФЛ-П2, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року. Строк дії договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 24 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено Договір іпотеки № 793587/ФЛ-І, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. за р. № 477, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано земельну ділянку площею 1300 кв.м., цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. за р. № 472.

Згідно листа прокуратури Дніпропетровської області на виконання ухвали суду надано відповідь від 09 жовтня 2018 року за вих. № 04/2/2-2285, згідно якої вбачається, що 02 березня 2013 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 за ч. 1 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України. За результатами досудового розслідування 16 листопада 2017 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. ОСОБА_1 у кримінальній справі було допитано як свідка, остання у кримінальному провадженні потерпілою не визнавалась.

Станом на даний час ПАТ КБ «Надра» перебуває в процесі припинення (ліквідації).

Встановлено, що 29 квітня 2020року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено договір № GL3N216867 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24.03.2008 р., договором поруки № 793587/ФЛ-П1 від 24.03.2008 р., договором поруки № 793587/ФЛ-П2 від 24.03.2008 р. та договором іпотеки № 793587/ФЛ-І від 24.03.2008 р., відповідно до якого право вимоги за зазначеними договорами перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

На підставі протоколу № 1706 Загальних зборів учасників від 25 липня 2024 року було змінено назву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».

Встановлено, що в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим, загальна сума заборгованості станом на 22 травня 2013 року становить 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн., що підтверджується розрахунок Банку.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір.

У визначені ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, істотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання/ неналежне виконання умов договору.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, винагороди, умови кредитування та порядок його повернення. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих Банком і взаємно погоджених умовах, про що свідчить підписання ним договору без будь-яких зауважень чи заперечень.

Вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, свідчить про виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди, які сторонами кредитного договору були погоджені, зокрема із всіма його істотними умовами з дотриманням вимог законодавства України.

Згідно з приписами ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов`язаннями, відповідно до частини другої статті 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно частини третьої статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно пунктів 2 та 3 статті 5 зазначеного Декрету Кабінету Міністрів України, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, пов`язаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Підпунктами "в", "г" пункту 4 статті 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальні ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно пункту 5 статті 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії (індивідуальної ліцензії), як це встановлено пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за № 1429/10028, дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений Банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

Відповідно до частини першої статті 524 ЦК України зобов`язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно частини другої статті 524 ЦК України сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, а навпаки, регламентує порядок її використання, у тому числі фінансовими установами. Положення ст. 192, ч.ч. 1,3 ст. 533 ЦК України також не містять посилання на те, що грошова одиниця України є єдиним платіжним засобом на території України.

Враховуючи правомірність надання Банком кредиту позивачу в іноземній валюті, погодження сторонами виконання зобов`язань в іноземній валюті, що не суперечить положенням законодавства України, на переконання суду, не існує правових підстав ставити під сумнів право Банка здійснювати діяльність в рамках кредитно-договірних зобов`язань з відповідачем ОСОБА_1 в іноземній валюті, у тому числі ставити за умову виконання зобов`язань в валюті надання кредиту.

Як встановлено вище, 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 793587/ФЛ, відповідно до якого Банк надав останній кредит в сумі 190 366,00 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути суму кредиту, виплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,89 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 березня 2028 року.

Відповідно до п.п. 5.1-5.3 кредитного договору, сторони погодили штраф у розмірі 25% від суми коштів у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2 цього договору. У випадку прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 3.3.3 цього договору позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належно не виконує взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає суму отриманого кредиту.

Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлена зі змістом кредитного договору, що засвідчується їїпідписом; його умови останньою не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як встановлено вище, 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») і відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 793587/ФЛ-П1, відповідно до умов якого, остання поручилася за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року. Строк дії договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Також, 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») і відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 793587/ФЛ-П2, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року. Строк дії договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Так частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Пр. цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як було вже встановлено, сторони погодили строк кредитування до 10 березня 2028 року,

Відповідач ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Як встановлено вище, 29 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладено договір № GL3N216867 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24.03.2008 р., договором поруки № 793587/ФЛ-П1 від 24.03.2008 р., договором поруки № 793587/ФЛ-П2 від 24.03.2008 р. та договором іпотеки № 793587/ФЛ-І від 24.03.2008 р., відповідно до якого право вимоги за зазначеними договорами перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

На підставі протоколу № 1706 Загальних зборів учасників від 25 липня 2024 року було змінено назву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemoplusiurisadaliumtransferrepotest, quamipsehaberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Як зазначалося вище, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим, загальна сума заборгованості станом на 22 травня 2013 року становить 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн., що підтверджується розрахунок Банку.

З урахуванням того, що у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем існує заборгованість, яка останнім добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає вимоги ТОВ «Він Фінанс» обґрунтованими та доведеними, з відповідачів солідарно на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року в розмірі 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн.

Суд зауважує, що встановлені вище обставини під час розгляду справи відповідачами жодними належними та допустимими доказами не спростовані, останні не надали доказів часткового або повного повернення Банку грошових коштів, зокрема не спростували розрахунок заборгованості позивача.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 147,00 грн., з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 793587/ФЛ від 24 березня 2008 року в розмірі 334 334,77 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 22 травня 2013 року становить 2 672 417,75 грн.(два мільйони шістсот сімдесят дві тисячі чотириста сімнадцять грн. 75 коп.), яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 500 193,14 грн.; заборгованість по процентам - 887 681,80 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 132 383,26 грн., штраф за невиконання зобов`язань за договором - 152 159,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 147,00 грн.(одна тисяча сто сорок сім грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 147,00 грн.(одна тисяча сто сорок сім грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 147,00 грн.(одна тисяча сто сорок сім грн. 00 коп.).

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», , місцезнаходження юридичної особи: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора, буд. 8;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення суду складено 25 вересня 2025 року.

Суддя Д. І. Городецький