БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/480/25
Справа № 356/869/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.

за участю секретаря Мелещенко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») звернулось до Березанського міського суду Київської області з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025 у розмірі 33 200,00 грн., а також суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 29.01.2025-100000001, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Водночас, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, кошти не сплачує, у зв`язку з чим станом на день пред`явлення позову виникла прострочена заборгованість перед товариством в розмірі 33 200,00 грн., з яких 10 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 15 500,00 грн. - заборгованість по процентах, 900,00 грн. заборгованість за комісією, 1 800,00 грн. заборгованість по додатковій комісії, 5 000,00 грн. заборгованість по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконує, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 22.09.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановивши відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії даної ухвали на подачу до суду відзиву на позовну заяву.

08.10.2025 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з пред`явленими позивачем вимогами не погодився, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідач стверджує, що не укладав кредитний договір, роздруківку якого долучено до позовної заяви, відповідно не погоджував процентну ставку та інші умови кредитування. Надана позивачем паперова роздруківка кредитного договору не містить підпису позичальника та не може вважатися електронним документом; прострочення виконання зобов`язань за договором (за твердженням позивача) відбулося у період дії в Україні воєнного стану після 24.02.2022, тому така неустойка підлягає списанню відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Окрім того, умовами п. 5 укладеного між сторонами кредитного договору (заяви) встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена законом. Позивачем також не надано жодних належних документів, які підтверджують факт перерахування відповідачу кредитних коштів. Щодо розподілу судових витрат зазначає, що у випадку ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні. Витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн. є завищеними та неспівмірними із необхідним часом. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну (правничу) допомогу у вказаній сумі відсутні. Отже, враховуючи викладене, позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому відповідач просить суд врахувати дані пояснення та відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.43-50).

20.10.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник проти наведених відповідачем доводів заперечив та просив суд не брати до уваги відзив з огляду на відсутність доданих до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Окрім того вказував, що кредитний договір № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025 укладений між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем у електронній формі, у порядку, встановленому законом, що прирівнюється до письмової форми, та підписаний електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором, що був надісланий на номер телефону відповідача . Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що неодноразово висловлювалось у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19. Відтак, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, що підтверджується належними доказами та не спростовано відповідачем.

Крім того, позивач ТОВ «Споживчий центр» є абонентом-надавачем послуг Системи BankID Національного банку та під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію відповідача згідно з вимогами Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.03.2020 № 32. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було однозначно встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом. При подачі позовної заяви відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID додано до позовної заяви.

Всупереч таким доводам відповідача, позивачем надані докази перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу iPay. При цьому позивач зазначає, що з огляду на положення статті 46 Закону України «Про платіжні послуги», якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Щодо комісії за надання кредиту зазначає, що так як ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту на картку, зазначену позичальником, є виправданрю. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Водночас, всупереч таким доводам відповідача, передбачена договором комісія за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за надання ряду перелічених у договорі послуг (економічна сутність) та не включає в себе послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 29.01.2025-100000001 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Розмір нарахованої заборгованості підтверджується детальним розрахунком, який є належним та допустимим доказом. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с.57-65).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, при зверненні до суду в позові просив розгляд справи проводити за їхньої відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.8).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином згідно з вимогами п.п. 1-2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судові повістки вручені шляхом доставки до електронного кабінету відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також поштою рекомендованими листами з повідомленнями за зареєстрованим місцем проживання відповідача, що співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві та повідомленою відповідачем суду. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.39-на звороті,42,55,73,81,83).

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 211, ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних учасників на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно проаналізувавши фактичні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, прийшов до наступного висновку,

Так, судом встановлено, що 29.01.2025 між позивачем ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 29.01.2025-100000001, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком 217 днів, тобто до 02.09.2025, зі сплатою відсотків за процентною ставкою «Стандарт» в розмірі 1 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, та процентною ставкою «Економ» в розмірі 0,5 % в день, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт", а також комісією за надання кредиту в розмірі 900,00 грн. та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 900,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, а позивальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію (п.п. 3.1, 3.3.1-3.3.7 пропозиції, п.п. 1-4, 6-9 заявки, п.п. 1-4, 6-9 відповіді про прийняття пропозиції) (а.с.18-24,86-92).

Даний договір укладений в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором E287 відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору на умовах, викладених у пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та заявці, та під час його укладення відповідач підтвердив, що дана пропозиція, заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції складають електронний кредитний договір та містять всі його істотні умови (п.п.2.1-2.3.6 пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) (а.с.18-24,86-92).

Відповідно до інформації Національного банку України за посиланням: https://bank.gov.ua, ТОВ "Споживчий центр" є учасником (абонентом-надавачем послуг) системи BankID Національного банку України з 26.10.2020, що підтверджується відповідною роздруківкою сайту (а.с.32).

Під час укладення договору позичальник був ідентифікований через Систему BankID НБУ відповідно до Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.03.2020 № 32, що підтверджується інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача (а.с.32).

Вичерпні персональні дані, що стосуються особи відповідача та які відповідають даним, що містяться в системі Bank ID, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, паспорт, ідентифікаційний код, місце проживання та інші дані, що є інформацією з обмеженим доступом, поширення якої здійснюється виключно за згодою суб`єкта персональних даних, зазначені договорі.

За умовами укладеного договору сторони погодили, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на рахунок позичальника № 4323-34XX-XXXX-2951, реквізити якого зазначені відповідачем особисто у преамбулі до заявки та відповіді позичальника, а також п. 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору, та в п. 11.4 пропозиції відповідач підтвердив, що вказаний ним рахунок належить виключно йому на законних підставах, право на його використання не зупинене та не обмежене, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно позичальником.

29.01.2025 відповідач ОСОБА_1 також ознайомився з паспортом споживчого кредиту, в якому визначено основні умови кредитування, спосіб надання кредиту, розмір орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, графік платежів, їх кількість, розмір та періодичність внесення, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором тощо, чим також підтвердив факт отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а також отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором, що засвідчив електронним підписом одноразовим ідентифікатором A287 (а.с.24-на звороті,25-25).

29.01.2025 відповідач ОСОБА_1 також підписав інформаційне повідомлення позичальника, що є додатком до кредитного договору № 29.01.2025-100000001, в якому повідомив, зокрема, засоби зв`язку які є достовірними, не містять неточної та/або неправдивої інформації, а також підтвердив, що повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 182 КК України (а.с.23-на звороті,24,91-на звороті,92).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на погоджених умовах.

Листом № 1-1209 від 12.09.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на підставі договору на переказ коштів № ФК-П-2024/01-2, копію якого додано до матеріалів справи, підтвердило успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта, а саме 29.01.2025 о 00:04:22 на суму 10 000,00 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 637460624, призначення платежу: Видача за договором кредиту №29.01.2025-100000001 (а.с.14,27-31).

Згідно відповіді від 03.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-20251128/0162, АТ «А-Банк» як банком-емітентом підтверджено, що вказана вище платіжна картка № НОМЕР_1 випущена на ім`я відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та згідно наданої виписки про рух коштів по рахунку 29.01.2025 на вказану платіжну картку було зараховано грошові кошти в сумі 10 000,00 грн., є належним та допустимим доказом, що у сукупності з іншими зібраними у справі доказами підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір (а.с.96-99).

Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду у постановах від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19, від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц, які суд враховує до даних спірних правовідносин у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі та на умовах, визначених договором.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не надавав своєчасно грошові кошти для сплати кредиту, процентів за його користування та інших платежів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025, нарахована позивачем заборгованість ОСОБА_1 за договором складає 33 200,00 грн., з яких 10 000,00 грн. основний борг, 15 500,00 грн. - проценти, нараховані за період з 29.01.2025 по 02.09.2025 в межах строку кредитування, передбаченого договором, 900,00 грн. комісія за надання, 1 800,00 грн. комісія за обслуговування, 5 000,00 грн. неустойка (а.с.15).

В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1054ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поданим розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, кредит, проценти за його користування та інші платежі вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

У відповідності до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 наголошувала, що у відповідності до принципу змагальності цивільного судочинства, закріпленого в ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і на підставу для заперечень, що забезпечує повноту дослідження обставин справи, проте не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 291/1352/20.

У постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З огляду на викладене, доводи відповідача, наведені ним у відзиві, не спростовують пред`явлених позивачем вимог з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» також визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо неукладення ним договору не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються сукупністю наявних у ній доказів, з яких вбачається, що кредитний договір № 29.01.2025-100000001, за якими виникла спірна заборгованість, укладений між сторонами в електронній формі у спосіб, визначений законом, шляхом прийняття відповідачем (акцепту) пропозиції позивача про укладення кредитного договору № 29.01.2025-100000001 (кредитної лінії) від 29.01.2025 на погоджених умовах.

Крім того, позивачем суду також надано оригінал електронного кредитного договору № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025, у формі електронного доказу в розумінні ст. 100 ЦПК України, зміст якого повністю відповідає його паперовим копіям (роздруківкам), що містяться в матеріалах справи.

Всупереч таким твердженням відповідача, вказаний вище кредитний договір № 29.01.2025-100000001 підписаний з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е287, направленим на вказаний позичальником номер мобільного телефону, погоджений ним як засіб комунікації для підписання та укладання договору, та містить підпис кредитодавця кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу - КЕП ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", 24922C040000006CDF0A0028F51F00, КНЕДП "MASTERKEY" ТОВ "АРТ-МАСТЕР", що підтверджено також перевіркою за допомогою сервісу Центрального засвідчувального центру за посиланням https://czo.gov.ua/verify (п.п. 2.3.5-2.3.7,14.2 пропозиції, п. 24 відповіді про прийняття пропозиції, інформаційне повідомлення) (а.с.18-на звороті,21,23-на звороті,24,86-на звороті,89-90,91-на звороті,92).

Суд відмічає, що вказаний у договорі № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025 номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_3 , погоджений ним як засіб комунікації для підписання та укладання договору, належить йому та зазначений ним на конверті, в якому до суду надійшов відзив на позовну заяву, а також у накладній поштового відправлення АТ «Укрпошта» (а.с.52-53).

Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 в справі №524/5556/19, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено.

При цьому суд зауважує, що без реєстрації та здійснення входу на вебсайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі№ 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.

Отже, підписавши відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив, що він однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025, з якими він попередньо уважно ознайомився (а.с.22,90).

Вказані вище паперові копії пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору та заявки кредитного договору № 29.01.2025-100000001 (кредитної лінії), підписані сторонами електронними підписами, містяться в матеріалах справи (а.с.18-24,86-92).

Так, згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

В силу положень статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Отже, всупереч таким твердженням відповідача, вказаний вище кредитний договір № 29.01.2025-100000001 відповідає критеріям електронного документа, визначеним ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписаний сторонами електронними підписами, що забезпечує однозначну ідентифікацію сторін, підтверджує наявність волі сторін на його укладення та досягнення ними згоди щодо всіх істотних його умов, в том числі, щодо розміру та строку кредиту, способу надання кредиту, розміру та порядку сплати процентів за його користування та інших платежів, а також інших умов кредитування.

Відповідачем під час укладення кредитного договору також пройдено ідентифікацію через систему BankID згідно Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.03.2020 № 32 (далі Положення), дані якої отримані позивачем як абонентом-надавачем послуг від центрального вузла системи BankID Національного банку України та надані суду (а.с.32).

Так, відповідно до пунктів 22-25 Положення користувач для отримання послуги на порталі послуг із використанням Системи BankID Національного банку має обрати Систему BankID Національного банку як спосіб електронної дистанційної ідентифікації та/або верифікації. Система BankID Національного банку після вибору користувачем Системи BankID Національного банку як способу електронної дистанційної ідентифікації та/або верифікації спрямовує його на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому користувач має обрати абонента-ідентифікатора. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента ідентифікатора перенаправляє його на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора для проходження користувачем багатофакторної автентифікації. Абонент-ідентифікатор після успішного проходження користувачем багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ.

Успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/ абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено факт укладення відповідачем кредитного договору на погоджених умовах.

Вказаний вище кредитний договір відповідачем не оспорений, в установленому законом порядку недійсним не визнаний, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України його умови підлягають до виконання.

Посилання відповідача на неперерахування йому кредитних коштів суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, виходячи з наступного.

Так, підписавши вказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, сторони погодили суму кредиту в розмірі 10 000,00 грн., а також спосіб його надання шляхом безготівкового переказу коштів у вказаній сумі на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 , зазначений ним особисто.

Належність ОСОБА_1 вказаної вище платіжної картки № 502951, а також факт зарахування на неї кредитних коштів 29.01.2025 в сумі 10 000,00 грн. підтверджується відповіддю банку-емітента АТ «А-Банк» від 03.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-20251128/0162 з доданою до неї випискою про рух коштів по рахунку, що є первинним бухгалтерським документом, відповідає вимогам закону, отримана у процесуальний спосіб, відтак, є належним та допустимим доказом, який підтверджує реальне виконання сторонами кредитного договору, та в сукупності з іншими дослідженими в справі доказами підтверджує обставини видачі відповідачу кредиту та його розмір (а.с.89).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.

Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В цьому контексті суд наголошує, що у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача, тому твердження представника відповідача щодо недолучення таких доказів позивачем не звільняє відповідача від обов`язку доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу для своїх заперечень.

Суд враховує, що відповідач на підтвердження таких своїх доводів не був позбавлений можливості надати суду свою виписку з рахунку в АТ «А-Банк», проте не зробив цього, у зв`язку з чим суд розцінює вказані його посилання як нещирі.

Щодо доводів відповідача про неповне зазначення номеру банківської картки в договорі, суд зазначає, що у відповідності з пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавепь здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Пунктом 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.

Таким чином, зазначення позивачем у договорі номеру електронного платіжного засобу відповідача у форматі 4323-34XX-XXXX-2951 відповідає вимогам вищенаведених Постанов Правління Національного банку України, при цьому повний номер картки зазначений відповідачем самостійно та на нього були перераховані кошти кредиту.

Окрім того, 10.06.2017 набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Так, пунктом 8 заявки та відповіді позичальника укладеного кредитного договору передбачено, що комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність плата за надання Кредиту) 9% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів.

Згідно п. 9 заявки та відповіді позичальника комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі "Комісія за обслуговування", "Комісія") 900 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит

Всупереч таким доводам відповідача, умовами укладеного договору передбачено конкретний перелік відповідних додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які кредитодавцем встановлена комісія.

При цьому, до складу даної комісії не включено послуги, безоплатність надання яких встановлена законом.

Отже, нарахування спірної комісії позивачем проведено правомірно відповідно до погоджених умов договору, що відповідач засвідчив своїм підписом електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Перевіряючи наданий суду розрахунок заборгованості за процентами, суд приходить до висновку про його обґрунтованість, проценти нараховані за період з 29.01.2025 по 02.09.2025 в межах строку кредитування, передбаченого договором, за процентною ставкою "Стандарт" у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів з 29.01.2025 по 01.05.2025 включно (93 календарних дні) , а саме 1% х 10 000,00 грн. = 100,00 грн. в день х 93 дні = 9 300,00 грн., та за процетною ставкою "Економ" у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт" з 02.05.2025 по 02.09.2025 включно (124 календарних дні), а саме 0,5 % х 10 000,00 грн. = 50,00 грн. в день х 124 дні = 6 200,00 грн., всього процентів 9 300,00 грн. + 6 200,00 грн. = 15 500,00 грн.

Водночас, оцінюючи доводи представника позивача про відсутність доказів надсилання відзиву іншим учасникам справи, суд зазначає, що дійсно в доданій відповідачем до відзиву накладній АТ «Укрпошта» за номером 013 особу одержувача зазначено неповно, а саме «ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬ», адреса одержувача зазначена як «вул. Саксаганського, 113А, Київ, 01032», що не відповідає місцезнаходженню позивача ТОВ «Споживчий центр», яке розташоване за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А.

Згідно відстеження поштового відправлення за номером 013 на офіційному сайті АТ «Укрпошта» за посиланням: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, вказане поштове відправлення було вручено одержувачу за довіреністю 15.10.2025.

При цьому, представник позивача у відповіді на відзив підтверджує, що сторона позивача отримала відзив засобами поштового зв`язку та у встановлені строки реалізувала своє право на подачу до суду відповіді на відзив.

З огляду на викладене, підстави стверджувати про порушення відповідачем порядку подачі відзиву до суду відсутні, тому суд не вбачає підстав не брати поданий відзив до уваги.

За таких обставин, судом встановлено та не спростовано сторонами, що відповідач ОСОБА_1 скористався наданим йому позивачем кредитом, проте порушив взяті на себе зобов`язання, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення кредиту, процентів за його користування та комісією, передбаченими договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість перед позивач ТОВ «Споживчий центр» за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн., процентами за користування кредитом в розмірі 15 500,00 грн. та комісією за надання кредиту в розмірі 900,00 грн. та за обслуговування в розмірі 1 800,00 грн., всього на загальну суму 28 200,00 грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Будь-яких доказів на спростування вказаних розрахунків, а також доказів належного виконання умов вищезазначених договорів відповідач суду не надав.

Даючи правову оцінку вимогами позивача про стягнення з відповідача на свою користь неустойки в сумі 5 000,00 грн., суд виходить з наступного.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, що набрав чинності 17.03.2022, яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, серед іншого, пунктом 18, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у постановах від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, від 18.10.2023 у справі № 706/68/23, від 21.01.2025 у справі № 751/3052/23, висновки якого щодо застосування норм права суд враховує до даних спірних правовідносин відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Таким чином, Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування саме пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів, зокрема, договорів про споживчий кредит.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час, що є загальновідомим фактом.

З огляду на викладене, оскільки вказаний вище кредитний договір № 29.01.2025-100000001 укладений 29.01.2025, нарахування неустойки за невиконання позичальником зобов`язань за договором проведено у період дії воєнного стану, така неустойка підлягає списанню на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Щодо доводів представника позивача про те, що пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", яка передбачала мораторій на нарахування неустойки був виключений, суд зазначає наступне.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування», який регулював правовідносини щодо відповідальності споживача за невиконання зобов`язань під час воєнного стану, виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, та пункт 6 даного розділу викладено в новій редакції, якою передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом від 22.11.2023 № 3498-ІХ, у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання ним чинності, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Отже, положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Положення ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено особливості відповідальності споживача за договорами про споживчий кредит, також не містять норм, які врегульовують порядок та підстави звільнення споживача від відповідальності за порушення зобов`язань за договором про споживчий кредит.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в межах вказаних вище сум боргу за кредитом, процентами за користування ним та комісією в розмірі 28 200,00 грн., в решті є необгрунтованими та недоведеними, тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 УПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положенням ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «Споживчий центр» при зверненні до суду з позовом сплачено з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 ст. Закону України «Про судовий збір» та зараховано до державного бюджету судовий збір в розмірі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції № СЦ00039294 від 17.09.2025 (а.с.9,35).

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. х (28 200,00 грн. : 33 200,00 грн.) = 2 057,58 грн.

Водночас, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, встановлені ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не надає оцінку доводам відповідача щодо підстав та розміру стягнення з нього витрат на професійну правову допомогу в сумі 6 000,00 грн., оскільки станом на момент розгляду справи судом такі вимоги позивачем не заявлялись.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525-526, 530, 629, 1048-1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-5, 11-13, 76-81, 89, 128, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (код ЄРДПОУ 37356833), місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А (МФО 305299, р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором № 29.01.2025-100000001 від 29.01.2025 у розмірі 28 200 (двадцять вісім тисяч двісті) гривень 00 копійок.

В решті відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (код ЄРДПОУ 37356833), місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А (МФО 305299, р/р НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 2 057 (дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 58 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. О. Капшученко