Справа № 342/1027/25
Провадження № 22-ц/4808/1827/25
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Городенківської міської ради,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Городенківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року, постановлену судом у складі судді Федів Л.М.,за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Городенківської міської ради,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначив, що 26 листопада 2016 року між ним та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб про що Городенківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено відповідний актовий запис № 94.

У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована громадянкою України.

12 листопада 2017 року через 2 місяці після народження дитини, дружина залишила позивача з донькою та виїхала до Греції, повернулася в Україну в серпні 2018 року і у вересні 2018 року знову виїхала до Греції без наміру повертатися назад.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області 16 червня 2025 року шлюб було розірвано.

З часу виїзду за кордон, відповідачка не приїжджала в Україну, доньці не телефонує, не цікавиться вихованням, потребами дитини, не допомагає матеріально. Неповнолітня донька фактично не знає свою біологічну маму.

З моменту народження і до тепер, донька зареєстрована, проживає і перебуває повністю на утриманні та вихованні позивача та навчається в Поточищенському ліцеї.

Вихованням дитини займається мати позивача - ОСОБА_6

3 10 лютого 2025 року позивача мобілізовано та він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Городенківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з вище зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права просить суд скасувати ухвалу Городенківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалою Городенківського районного суду від 27 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надати належні докази на підтвердження зареєстрованого місця проживання, чи докази останнього зареєстрованого місця проживання відповідачки, наявності або відсутності угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи Городенківському районному суду Івано-Франківської області; оформити позовну заяву і документи, що додаються до неї, у відповідності до вимог п.2.3 Розділу 2 Інструкції та надати суду належним чином завірений переклад на мову запитуваної держави.

На виконання даної ухвали представником позивача суду було надано заяву в якій позивач повідомив суд, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на час вагітності і родів, у період з серпня по листопад 2017 року, перебуваючи на території України, проживала разом з позивачем у АДРЕСА_1 у домогосподарстві яке належить її бабці - ОСОБА_7 , що підтверджує довідка, видана Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради Івано-Франківської області № 12-445 від 4.11.2025 року. Це доказ останнього відомого йому місця перебування відповідачки.

Щодо наявності або відсутності угоди, згідно з якою погоджено та передбачено підсудність справи Городенківському районному суду Івано-Франківської області, позивач зазначив, що така угода відсутня. Однак враховуючи характер спірних відносин, предмет спору, а також те, що місцем позивача та його неповнолітньої доньки постійного проживання та місцем реєстрації є с. Поточище Городенківської громади, а також те, що донька ОСОБА_5 є ученицею Поточищенського ліцею Городенківської громади, а також враховуючи останнє відоме місце проживання та перебування відповідачки ОСОБА_8 , необхідно керуватись п.9.10 ст. 28 ЦПК України, а саме позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Таким місцем проживання та перебування є вказана адреса відповідачки у с. Поточище.

Щодо оформлення позовної заяви і документів, що додаються до неї, у відповідності до вимог п.2.3 розділу 2 Інструкції, було зазначено, що відповідачка ОСОБА_2 володіє українською мовою на достатньому рівні для спілкування, читає та пише нею, оскільки народилася в українській родині, спілкувалася з позивачем виключно українською мовою.

Скаржник посилається на те, що суд вимагає неіснуючих довідок про місце реєстрації відповідачки, та інших документів, яких у позивача немає в наявності, а саме реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України.

Висновок суду першої інстанції про те, що ним невірно вказано місце проживання відповідачки по АДРЕСА_1 , не відповідає дійсності, оскільки позивач вказав останнє відоме йому місце перебування відповідачки в Україні.

Повертаючи позовну заяву суд послався на ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», проте судом не взято до уваги,що донька позивача ОСОБА_5 , народилася в Україні, є громадянкою лише України.

Щодо вимоги суду першої інстанції про надання завіреного перекладу на мову запитуваної держави позовної заяви з доданими до неї копіями, зазначив, що суд повинен винести ухвалу про відкриття провадження у справі та надати доручення відповідним іноземним установам на вручення документів по цій справі. Саме в ухвалі про відкриття провадження суд покладає на позивача обов`язок по перекладу ухвали та матеріалів позову на відповідну мову.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції послався на ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо порядку визначення підсудності справи з іноземним елементом, на п. 2.3 розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54, а також зазначив, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням статей 175, 177 ЦПК України, а саме відсутні належні докази на підтвердження зареєстрованого місця проживання, чи докази останнього зареєстрованого місця проживання відповідачки, що територіально відноситься до вказаного суду, наявності або відсутності угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи Городенківському районному суду Івано-Франківської області та позовна заява і документи, що додаються до неї не оформлені у відповідності до вимог п.2.3 Розділу 2 Інструкції та суду не надано належним чином завірений переклад на мову запитуваної держави.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її скаржнику, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи позивачем не надано документів, визначених законом, що підтверджують на даний час зареєстроване місце проживання відповідача на території Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, що підсудна Городенківському районному суду Івано-Франківської області.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач у справі має зареєстроване місце проживання чи докази останнього зареєстрованого місця проживання відповідача, що територіально відноситься до вказаного суду; доказів наявності або відсутності угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи Городенківському районному суду Івано-Франківської області.

Не надано суду позовну заяву і документи, що додаються до неї, оформлені у відповідності до вимог п. 2.3 розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54.

Проте з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаної та повернення її позивачу погодитися не можна.

Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Із позовної заяви вбачається, що позивач відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України щодо обов`язкової вказівки у позові місця проживання чи перебування відповідача, зазначив останнє відоме місце проживання ОСОБА_9 на території України, а саме: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 27 жовтня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано довідку Поточищенського старостинського округу №12-445 від 04.11.2025, згідно якої ОСОБА_2 на час вагітності і родів перебуваючи на території України проживала за адресою АДРЕСА_1 та зазначено, що це є остання відома позивачу адреса місця проживання відповідачки.

В даному випадку є помилковими вимоги суду першої інстанції щодо надання адреси місця реєстрації відповідачки в Україні, оскільки із змісту позову та поданої представником позивача заяви про усунення недоліків вбачається, що така інформація у позивача відсутня.

Також згідно здійснених судом першої інстанції запитів до Єдиного державного демографічного реєстру та до Городенківської міської ради щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_9 , дані про зареєстроване місце проживання громадянки ОСОБА_8 відсутні.

Колегія суддів вважає, що вимоги суду першої інстанції щодо надання копії позову з додатками, перекладеними на мову, якою володіє відповідачка не узгоджуються із змістом статті 177 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом (частина четверта статті 9 ЦПК України).

Перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду (частина друга статті 75 ЦПК України

Відповідно до статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За статтею 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Таким чином, у разі, якщо після відкриття провадження у справі буде встановлена необхідність вручення документів (зокрема, позовної заяви з додатками) відповідачу за межами України, такі дії можуть бути вчинені судом першої інстанції у визначеному законодавством України порядку.

Щодо підсудності даної справи суду України, колегія суддів зазначає наступне.

Справа за цим позовом є справою з іноземним елементом, оскільки відповідачка ОСОБА_3 є громадянкою Греції, що підтверджується копією її паспорту та його перекладом на українську мову.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін (стаття 497 ЦПК України).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, питань щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. (частина перша статті 16 цього Закону).

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися (частина перша статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України. Малолітня дочка сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянкою України), що підтверджується довідкою №371541 про реєстрацію особи громадянином України.

Дитина зареєстрована та проживає з позивачем на території України за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

З огляду на наведені приписи, беручи до уваги встановлені обставини, колегія суддів вважає, що спір підсудний судам України відповідно до положень ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право».

За загальним правилом, визначеним ч. 1ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 28 ЦПК України не передбачає альтернативної підсудності для позову про позбавлення батьківських прав, тому територіальна юрисдикція позову про позбавлення батьківських прав визначена імперативно тільки за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Для випадків, коли невідоме зареєстроване місце проживання відповідача, підсудність визначається відповідно до ч.9, ч.10 ст.28, ст.29 ЦПК України.

Згідно ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Оскільки останнє відоме місце проживання відповідачки ОСОБА_9 в Україні є АДРЕСА_1 , то справа підсудна Городенківському районному суду Івано-Франківської області.

Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі, що розглядається суд першої інстанції при вирішенні відкриття провадження у справі помилково керувався п. 2.3 розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54.

Суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, переклавши на позивача можливі ризики розгляду справи з участю іноземної особи, оскільки не визначився з питання підсудності справи, хоча указане відноситься до його компетенції.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позивачу позовної заяви з підстав, передбачених ч. 3, 5 ст.185 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Допущені місцевим судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, а тому оскаржувана ухвала в силу вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до першої інстанції

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу на ухвалу Городенківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева