З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 грудня 2025 року м. Одеса
Провадження № 2/521/6906/25
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Гуревського В.К.
за секретаря Турава Н.М.,
Учасники справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»
Представник позивача Храпенко Сергій Віталійович
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -
До Пересипського районного суду міста Одеси з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, посилаючись на таке.
У подальшому права вимоги за вказаними договорами були відступлені від Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 18 березня 2013 року складала 384417,97 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року у справі №523/5881/13-ц з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 384417,97 грн та судовий збір у сумі 3 441 грн. Вказане рішення суду на даний час не виконано.

13 травня 2020 року між Акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» перейшли права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року стягувача у виконавчому провадженні замінено з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс».

Оскільки з моменту ухвалення рішення суду від 17 червня 2014 року заборгованість визначена у національній валюті України не погашена, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нарахував 3 % річних у сумі 57157,16 грн та інфляційні втрати у розмірі 196688,29 грн.

Ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2025 року передано цивільну справу № 523/13951/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором за територіальною підсудністю до Хаджибейського районного суду міста Одеси для розгляду за підсудністю.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2025 року справу передано до розгляду судді Гуревському В.К.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» Храпенко Сергій Віталійович подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.

Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 як позичальником було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29 600 доларів США з розрахунку 14.5 % річних на строк до 19 вересня 2029 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, 19 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому права вимоги, які виникли з вищезазначених кредитного та іпотечного договорів було відступлено від Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту №0 від 19 вересня 2008 року у позичальника станом на 18 березня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 384 417,97 гривень.

У зв`язку з вказаним, Публічне акціонерного товариства «Дельта Банк» зверталося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року у справі №523/5881/13-ц позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 384417,97 гривень та 3441 гривень судового збору.

13 травня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» був укладений Договір №2244/К про відступлення прав вимоги, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 683.

За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, Акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно вказаного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19 вересня 2008 року та за договорами забезпечення до нього.

Таким чином, кредитора за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19 вересня 2008 року та іпотекодержателя за договором іпотеки від 19 вересня 2008 року, як були укладені з ОСОБА_1 , було змінено з Приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс».

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», заінтересована особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Акціонерного товариства «Дельта Банк», боржник ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання задоволено частково.

Замінено стягувана у виконавчому провадженні з виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року по справі №523/5881/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» ( код ЄДРПОУ 4321292).

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року по справі №523/5881/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на даний час не виконано.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилися та тривають по сьогоднішній день. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. При цьому карантин на території України встановлено з 12 березня 2020 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (назва в редакції, чинній на дату прийняття) від 11 березня 2020 року № 211).

Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені цим пунктом Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично, відтак заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог строк давності за яким продовжено згідно з імперативними приписами ЦК України не підлягає задоволенню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Проте, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналіз положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України свідчить про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Також цим Законом Розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення военного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Воєнний стан триває в Україні і на даний час.

Відтак, суми, передбачені статтею 625 ЦК України нараховано позивачем за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в межах строків позовної давності.

З дати ухвалення рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року у справі № 523/5881/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 384 417,97 гривень, валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

З урахування викладеного, позивачем нараховано відповідачу наступні суми, передбачені статтею 625 ЦК України: 3% річних 57157,16 гривень; інфляційне збільшення 196688,29 гривень.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 3046,15 гривень.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 280 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (код за ЄДРПОУ - 43212924) інфляційні втрати та 3% річних з загальному розмірі 253845 (двісті п`ятдесят три тисячі вісімсот сорок п`ять) грн 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (код за ЄДРПОУ - 43212924) судовий збір у розмірі 3046 (три тисячі сорок шість) грн 15 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ В.К.Гуревський

Рішення суду в повному обсязі складено 22 грудня 2025 року.