Справа № 1319/9932/2012 Головуючий у 1 інстанції: Жила В.С.
Провадження № 22-ц/811/3260/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Гаврилюк Я. Ю.,

з участю представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Брухаль Т. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа, в справі за позовом акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила:

- видати дублікат виконавчого листа у справі № 1319/9932/2012, виданого 01 червня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова стосовно ОСОБА_3 , згідно з яким стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства (далі АТ) «ПроКредит Банк» 872 747 грн 70 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.417117/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року та 416 177 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року;

- замінити стягувача АТ «ПроКредит Банк» правонаступником ОСОБА_1 у виконавчому листі № 1319/9932/2012, виданому 01 червня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова.

Заяву обґрунтована тим, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2013 року, стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «ПроКредит Банк» 872 747 грн 70 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.417117/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року та 416 177 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором №302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року. На виконання цього рішення стягувачу 01 червня 2013 видано виконавчий лист, що стосується ОСОБА_3 , який востаннє було пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пицю Андрію Андрійовичу (далі приватний виконавець Пиць А. А.). 21 червня 2023 року між АТ «ПроКредит Банк» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 (новим кредитором), ОСОБА_3 (боржником) було укладено договір про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні, згідно з яким до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за договором про надання траншу № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року, що був укладений між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , а відтак ОСОБА_1 є правонаступником стягувача АТ «ПроКредит Банк». 18 липня 2023 року приватним виконавцем Пицем А. А. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та виконавчий лист направлено на адресу стягувача АТ «ПроКредит Банк». Оскільки в силу положень частин першої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення до виконання виконавчих документів не сплив, це не перешкоджає здійснити заміну стягувача у виконавчому листі. Щодо підстав для видачі дубліката виконавчого листа зазначала, що у зв`язку з тим, що виконавчий лист приватним виконавцем повернуто банку як первинному кредитору, ОСОБА_1 листом від 28 жовтня 2024 року звернулася до АТ «ПроКредит Банк» із проханням надати їй оригінали виконавчих листів (в частині стягнення боргу із ОСОБА_3 ). У відповіді від 28 листопада 2024 року АТ «ПроКредит Банк» повідомило про те, що усі документи, які засвідчують права, що передаються за договором про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, передано ОСОБА_1 . Додатково повідомлено, що запитувані виконавчі листи банком не розшукано. Оскільки оригінали виконавчих листів банком не розшукано та не було надано ОСОБА_1 повторно звернулася до АТ «ПроКредит Банк» з листом, однак відповідь на такий не надано, оригіналу запитуваного виконавчого листа на адресу ОСОБА_1 та її представника не направлено. Зазначала, що Сихівським районним судом м. Львова 10 грудня 2019 року видано дублікат виконавчого листа № 464/5173/17 стосовно ОСОБА_3 , згідно з яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «ПроКредит Банк» за кредитною угодою від 06 грудня 2002 року № Л-0760/12.02, укладених на її основі договору про надання траншу від 03 березня 2011 року № 302.41717/Л-0760/12.02 та договору про надання траншу від 04 березня 2011 року № 302.41767/Л-0760/12.02, у загальному розмірі 1 755 070 грн 19 коп., з яких: 544 154 грн 04 коп. заборгованість по тілу кредиту за договором про надання траншу від 03 березня 2011 року № 302.41717/Л-0760/12.02; 37 462 грн 06 коп. заборгованість по відсотках за договором про надання траншу від 03 березня 2011 року № 302.4171/Л-0760/12.02, 1 173 454 грн 09 коп. заборгованість по тілу кредиту за договором про надання траншу від 04 березня 2011 року № 302.41767/Л-0760/12.02, а також часткове відшкодування понесених АТ «ПроКредит Банк» судових витрат у розмірі 26 034 грн 18 коп. сплаченого судового збору, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № Л-0760/12.02-ІД, посвідченим 04 березня 2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською Оленою Вікторівною (далі приватний нотаріус Магировська О. В.) за реєстровим № 631, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною продажу вказаного предмета іпотеки для подальшої його реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; замінено стягувача АТ «ПроКредит Банк» правонаступником ОСОБА_1 у виконавчому листі № 464/5173/17, виданому 10 грудня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова стосовно ОСОБА_3 . Враховуючи те, що виконавчий лист був втрачений АТ «ПроКредит Банк» як первинним кредитором, строк пред`явлення до виконання виконавчих документів не сплив, вважає, що наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа правонаступнику - ОСОБА_1 .

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу та доповнення до неї, які підписані представником Брухаль Т. І., в яких просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року та постановити нову про задоволення заяви в повному обсязі.

Вважає висновки суду безпідставними і такими, що не ґрунтуються на належному застосуванні норм процесуального права. Суд грубо порушив процесуальні приписи закону, не врахував релевантні висновки Верховного Суду в аналогічних спорах, що, в свою чергу, призвело до порушення права особи на суд, яке передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Не погоджується заявник з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення оплати за договором про відступлення прав вимоги по договору про надання траншу від 04 березня 2011 року №302.41767/ Л-0760/12.02 та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року, укладеного між АТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Так, під час розгляду справи представником ОСОБА_1 адвокатом Брухаль Т. І. було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема, дублікату квитанції від 21 червня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснено перерахування коштів в розмірі 5 000 грн 00 коп. на користь АТ «ПроКредит Банк» з призначенням платежу за відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року. Натомість, суд не звернув увагу на зазначене та безпідставно відхилив клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Хибними вважає висновки суду про те, що встановлена судом відсутність підстав для заміни стягувача правонаступником у виконавчому листі від 01 червня 2013 року унеможливлює видачу заявнику дублікату означеного виконавчого листа та про те, що відповідь банку від 28 листопада 2024 року не може бути достатнім доказом на підтвердження втрати такого виконавчого листа, адже у цьому листі банком зазначено, що на дату цього листа запитувані виконавчі листи банком не розшукано. Оскільки оригінали виконавчих листів банком не розшукано та не було надано правонаступнику, зазначене свідчить про те, що виконавчий лист був втрачений попереднім кредитором. Разом з тим закон не визначає, які саме документи мають підтверджувати факт втрати виконавчого листа.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заявниці, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 листопада 2012 року стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 872747 грн 70 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.417117/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року та 416 177 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року.

На виконання даного рішення, стягувачу ПАТ «ПроКредит Банк» 01 червня 2013 року видано виконавчий лист, що стосується, у тому числі, ОСОБА_3 , який пред`явлено до виконання приватному виконавцю Пицю А. А.

Постановою приватного ОСОБА_6 від 04 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68041717 про примусове виконання виконавчого листа № 1319/9932/2012, виданого 01 червня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова стосовно боржника ОСОБА_3 про стягнення солідарно зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 872 747 грн 70 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.417117/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року та 416 177 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором №302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року.

21 червня 2023 між АТ «ПроКредит Банк» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 (новим кредитором), ОСОБА_3 (боржником) укладено договір про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до умов, з урахуванням листа-довідки АТ «ПроКредит Банк» від 02 листопада 2023 року, АТ «ПроКредит Банк» передає ОСОБА_1 , а остання приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року з усіма змінами та доповненнями, що був укладений між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 . За цим договором ОСОБА_1 одержує право замість АТ «ПроКредит Банк» вимагати від ОСОБА_3 належного виконання зобов`язань за договором про надання траншу № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року в розмірі 42 186, 65 доларів США, що станом на дату укладення договору становить 1 542 706 грн 73 коп. за офіційним курсом НБУ.

18 липня 2023 року приватним виконавцем Пицем А. А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу АТ «ПроКредит Банк» на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», яку скеровано стягувачу, а також боржнику для відома, про що свідчить список № 225 згрупованих відправлень.

Згідно з довідкою від 06 листопада 2023 року № 06-11-23/37, виданою АТ «ПроКредит Банк» Сідельник М. Ю., 21 червня 2023 року за договором про надання траншу № 302.41717/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року, договором про надання траншу № 30241767/П-0760/12.02 від 04 березня 2011 року, ОСОБА_3 сплачено кошти в загальному розмірі 800 000 грн 00 коп. У зв`язку зі сплатою коштів, заборгованість за договором про надання траншу № 302.41717/П-0760/12.02 від 03.03.2011 врегульовано, кредит закрито. Залишок заборгованості за договором про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року в розмірі 42 186,65 доларів США відступлено на користь ОСОБА_1

28 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Брухаль Т.І. звернувся до АТ «ПроКредит Банк» із заявою про отримання, зокрема, оригіналу виконавчого листа №1319/9932/2012, виданого 01 червня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова стосовно боржника ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 стала новим стягувачем згідно з договором про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року.

З наданої копії листа представника АТ «ПроКредит Банк» Грішиної Н.О. від листопада 2024 року вбачається, що банк виконав умови щодо передання необхідних документів новому кредитору на підставі договору про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року, та повідомлено, що запитуванні виконавчі листи не розшукано.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за договором про надання траншу від 03 березня 2011 року № 302.41717/Л-0760/12.02 ОСОБА_3 (боржником) погашено на користь АТ «ПроКредит Банк» в повному обсязі, права вимоги за таким договором взагалі не уступались на користь ОСОБА_1 , а відповідно в цій частині заяви про заміну сторони стягувача правонаступником необхідно відмовити. Що стосується переходу права вимоги за договором про надання траншу від 04 березня 2011 №302.41767/Л-0760/12.02, то матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення оплати за договором про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року, укладеного між АТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що є умовою повного виконання договору відступлення права вимоги, та як наслідок, переходу права вимоги. Зокрема, попри тривалий розгляд заяви заявником не подано суду доказів здійснення ОСОБА_1 оплати на користь АТ «ПроКредит Банк» коштів за договором про відступлення права вимоги та заміну сторони у зобов`язанні від 21 червня 2023 року в сумі 5000 грн 00 коп. (згідно пункту 2 договору) із дотримання визначеного процесуальним законом порядку та строків подання доказів у справі, зокрема, із доказами їх попереднього надсилання всім іншим учасникам цивільної справи. Також, встановлена судом відсутність підстав для заміни стягувача правонаступником у виконавчому листі від 01 червня 2013 року, унеможливлює видачу заявнику дублікату цього виконавчого листа. Окрім цього, відповідь банку від 28 листопада 2024 року не може бути достатнім доказом на підтвердження втрати такого виконавчого листа. Жодних інших доказів, які б підтверджували втрату виконавчого листа матеріали справи не містять, а відтак суд позбавлений можливості встановити відповідні факти у зв`язку з ненаданням заявником доказів на їх підтвердження, а відповідно відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа і з цієї підстави.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з такого.

Зобов`язаннями є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частини перша, друга статті 509 ЦК України).

За змістом частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що визначені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не визначені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків наведені в частині другій статті 11 ЦК України, серед яких законодавець розрізняє: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Тобто, на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини.

Сторони укладають правочин з метою врегулювання певних правовідносин, що визначає виникнення у них цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини, врегульовані правочином, є різновидом регулятивних правовідносин, тобто таких, що виникають на основі юридичних дозволів і втілюються переважно в правомірних діях суб`єктів.

Водночас у випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням.

Втім, факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За загальним правилом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з приписами статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Вирішення судом спору за вимогою про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (див. пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18).

Отже, ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не свідчить про заміну зобов`язання за договором новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, у яких права та інтереси сторони захищені судовим рішенням, що є обов`язковим до виконання на всій території України. Водночас, таке судове рішення не змінює обсяг прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання такого зобов`язання (див. пункти 43, 98, 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20).

Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 264/5957/17 (пункт 31)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20 викладено такі висновки:

«67. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

68. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

69. Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальних правовідносинах відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідносинах у визначених законом випадках.

70. Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

71. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва потрібно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.

72. Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальних правовідносинах її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку із вибуттям особи зі спірних матеріальних правовідносин.

73. У пункті 71 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що наявність не виконаного боржником судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, крім того що змінюється його суб`єктний склад у частині особи кредитора.

74. У цій постанові також зазначено, що заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, зокрема й до відкриття виконавчого провадження.

75. Велика Палата Верховного Суду, розвиваючи висновки, сформульовані у справі № 2-7763/10, зазначає, що оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а відступлення права вимоги допускається на будь-якій стадії судового процесу, тому договір відступлення права вимоги кредитор може укласти і після ухвалення судового рішення, яким вирішено спір між сторонами матеріальних правовідносин (зобов`язання), до моменту виконання боржником зобов`язання або настання інших обставин, що є підставою для його припинення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20 також викладено такі висновки щодо обставин, які досліджує суд у разі розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі / сторони виконавчого провадження:

«44. Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).

45. Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 442 ЦПК України процедура заміни сторони виконавчого провадження. Наведеною статтею визначено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Правила цієї статті застосовуються також у разі, коли потрібно замінити боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

46. У частині п`ятій статті 442 ЦПК України також визначено, що правила цієї статті застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

47. Підставою для заміни стягувача у виконавчому листі є заміна кредитора у матеріальних правовідносинах, у зв`язку із чим суд насамперед має з`ясувати, чи первісному кредиторові належало право вимоги до боржника на момент його відступлення, а також перевірити дійсність / чинність вимоги на момент звернення до суду з відповідною заявою.

48. У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду вважає за неодмінне розмежувати поняття «право вимоги», «цесія» та «договір про відступлення права вимоги», нагадавши власний висновок, сформульований у пункті 73 постанови від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21, про те, що відступленням права вимоги (цесією) є сам факт заміни особи в зобов`язанні. Цесія є не окремим самостійним договором, а правовим наслідком укладення договору про відступлення права вимоги.

49. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України. Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не можна ототожнювати з недійсністю правочину, а законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора з дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору (див. пункти 92, 96 постанови у справі № 910/19199/21).

50. У пункті 132 постанови від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

51. Отже, суд повинен надати оцінку саме наявності у кредитора права вимоги та його чинності (неприпинення) на момент подання заяви про заміну стягувача у виконавчому листі. Зокрема, суд має з`ясувати, чи не настали визначені законом чи договором підстави для припинення зобов`язання (наприклад, його належне виконання), що матиме наслідком відсутність у первісного кредитора права вимоги до боржника.

52. На відміну від перевірки дійсності та чинності самої вимоги, оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі, сторони у справі) є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою в статті 204 ЦК України.

53. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

54. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).

55. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається лише у двох випадках:

1) коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності);

2) якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

56. В інших випадках діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) суд повинен тлумачити на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

57. У постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

58. Велика Палата Верховного Суду підтримує зазначений висновок та наголошує на тому, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може виходити за межі вирішуваного процесуального питання та констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним (недійсним згідно з приписом закону) або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.

59. Суд також повинен враховувати, що у частині третій статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

60. За змістом статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

61. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.

62. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

63. За загальним правилом, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 515 ЦК України).

64. Отже, під час вирішення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі суд також повинен дослідити, чи не встановлено законом або договором заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.

65. Крім окреслених вище питань, суд має перевірити дотримання сторонами умов договору відступлення права вимоги, з якими вони пов`язували факт переходу права вимоги до боржника. Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, про те, що для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріальних правовідносин та перехід її прав і обов`язків до іншої особи - правонаступника.

66. Також суд має дослідити, чи має стягувач (його правонаступник) реальну можливість звернути виконавчий документ до виконання з огляду на встановлені законом строки пред`явлення виконавчих листів до виконання, про що Велика Палата Верховного Суду детально зазначала у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10».

На стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 Господарського процесуального кодексу України (статтею 442 ЦПК України) з урахуванням підстав, визначених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України (статтею 55 ЦПК України). У такому випадку приписи статті 334 Господарського процесуального кодексу України (статті 442 ЦПК України) щодо процесуальних особливостей правонаступництва на стадії виконання судового рішення застосовуються разом із положеннями статті 52 цього Кодексу (статті 55 ЦПК України).

Тоді як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України (статті 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 Господарського процесуального кодексу України (частині п`ятій статті 442 ЦПК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (пункти 74-75), від 8 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (пункти 80-81)).

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (частини перша та друга статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану (підпункт 4 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами, внесеними на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 2129-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 26 березня 2022 року, та інших Законів України.

Якщо виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва. Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (пункти 95-96, 130)).

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (підпункт 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі №419/310/12 (провадження № 61-13084св21) зроблено висновок, що: «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».

У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10».

У постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року в справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року в справі № 2-1118/09 (провадження № 61-36561св18) зазначено, що: «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 на користь КС «Наші люди» невиконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, його оригінал втрачено під час пересилання з виконавчої служби до КС «Наші люди» не з вини стягувача, дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа. При цьому судом апеляційної інстанції враховано те, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, матеріали справи якого не містять. За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що заявник не надав доказів втрати виконавчого листа. Крім того, такий аргумент скарги зводиться до переоцінки доказів у справі, що не відноситься до процесуальних повноважень суду касаційної інстанції».

У пунктах 53 - 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) вказано, що:

«53. Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України) дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата.

54. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

55. Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

56. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє в задоволенні цієї заяви».

Касаційний суд вже підкреслював, що дублікат виконавчого документа видається, якщо він власне видавався судом і виконавчий документ було втрачено (див. постанову Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року в справі № 236/476/21 (провадження № 61-7527св25)).

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом. Тому державний/приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України) (див. пункти 79, 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши, що презумпція правочину, а саме договору від 21 червня 2023 року укладеного між АТ «ПроКредит Банк» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 (новим кредитором), ОСОБА_3 (боржником) про відступлення прав вимоги та заміну сторони у зобов`язанні, не спростована, заявником надано докази переходу до нього права вимоги за цим договором, виконавче провадження з виконання виконавчого листа на даний момент закінчено, а нове не відкрито, строки пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання не пропущені, а оригінал виконавчого документа, за обставинами даної справи, втрачено, місцевий суд дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа не дотримався норм процесуального права, а відповідні доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду скасувати, постанови нове судове рішення про задоволення заяви.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, проте у справах даної категорії судовий збір за їх розгляду відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» не сплачується, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах двох інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 вересня 2025 року скасувати, прийняти нове судові рішення.

Заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа у справі № 1319/9932/2012, виданого 01 червня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова стосовно ОСОБА_3 , згідно з яким стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 872 747 грн 70 коп. заборгованості за кредитним договором №302.417117/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року та 416 177 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року.

Замінити стягувача акціонерне товариство «ПроКредит Банк» правонаступником ОСОБА_1 у виконавчому листі №1319/9932/2012, виданому 01 червня 2013 року Сихівським районним судом м. Львова стосовно ОСОБА_3 , згідно з яким стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 872 747 грн 70 коп. заборгованості за кредитним договором № 302.417117/Л-0760/12.02 від 03 березня 2011 року та 416 177 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором №302.41767/Л-0760/12.02 від 04 березня 2011 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич