КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/5340/25
УХВАЛА

22.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Альховської Ірини Богданівни про закриття провадження по цивільній справі за позовною заявою за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси, через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природний газза адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 61841,92 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

30.10.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача на належного - ОСОБА_1 , яке у судовому засіданні, призначеному на 24 листопада 2025 року, судом задоволено та замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного - ОСОБА_1 .

22.12.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Альховської Ірини Богданівни, в якій остання просить суд закрити провадження по цивільній справі №947/31088/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а також повернути позивачеві сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

У судове засідання призначене на 22.12.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Представником позивача одночасно з позовом подано до суду заяву про розгляд справи без участі.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи викладене та у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд заяви позивача про закриття провадження у справі за відсутності сторін по справі у судовому засіданні 22.12.2025 року.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши подану до суду заяву та матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.

Пунктом 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відсутній предмет спору, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Вказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року по справі № 638/3792/20.

Приймаючи викладене, судом встановлено, що між сторонами в даній справі виник спір за наслідком невиконання відповідачем ОСОБА_1 свого обов`язку зі сплати грошових коштів за надані спожитий природний газ, постачальником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному у розмірі 61841,92 грн.

Дані обставини слугували підставою для звернення позивача 20.08.2025 року до суду з даним позовом, провадження за яким відкрито 22.08.2025 року.

Як вбачається з поданої позивачем до суду заяви про закриття провадження у справі, позивачем особисто визнано відсутність предмета спору у даній справі за наслідком вичненими відповідачем діями.

Також у відповідності до наданих до суду квитанцій від 18.11.2025 року , 09.12.2025 року та 10.12.2025 року, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» в рахунок погашення заборгованості грошвоі кошти у наступних розмірах: 15000,00 грн.; 29950,50 грн.; 20289,50 грн., що в загальній сумі становить 65240,00 грн.

Отже, судом встанволено, що після подання позивачем до суду даного позову та заміни відповідача на належного - ОСОБА_1 , останнім були вчинені дії з задоволення вимог позивача та погашено заявлену до стягнення заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 61841,92 грн.

Отже, предмет спору у заявленому до стягнення розміру заборгованості за даним позовом вичерпаний за наслідком здійснених відповідачем дій, що виключає наявність предмету спору станом на час розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає наявними підстави для закриття провадження в цій справі з підстав відсутності предмету спору.

Частиною 2 статті 255 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Приймаючи викладене та особисто визнані позивачем вказані обставини, суд вважає встановленим, що за наслідком погашення відповідачем в добровільному порядку спірної заборгованості, в даній справі відсутній спір між сторонами у справі.

За наслідком чого, суд вважає наявними підстави для закриття провадження у даній справі на підставі положень пункту 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України, а саме у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час пред`явлення позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №29024061 від 18.08.2025 року.

Щодо заявленої позивачем у клопотанні про закриття провадження у справі вимоги про повернення сплаченого ним судового збору, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що компенсація позивачеві сплаченого останнім судового збору під час пред`явлення позову до суду шляхом їх стягнення з відповідача чи шляхом повернення позивачеві сплаченої суми судового збору з державного бюджету, має наслідком від підстав закриття провадження у справі передбачених ч.1 ст. 255 ЦПК України, та в залежності від процесуальної поведінки відповідача та обставин, чи мало місце задоволення відповідачем вимог позивача саме внаслідок відповідного позову позивачем до суду.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження відшкодування позивачеві витрат зі сплаченого останнім судового збору в сумі 2422,40 грн., за даним пред`явленим позовом.

Приймаючи викладене, виходячи зі встановлених судом обставин, що добровільне виконання відповідачем задоволення вимог позивача мало місце після звернення позивача до суду з відповідним позовом та заміни відповідача на ОСОБА_1 , за наслідком чого позивач не підтримує своїх вимог, суд вважає у відповідності до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України відсутніми підстави для повернення позивачеві сплаченого ним судового збору з державного бюджету, та в порядку вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених останнім витрат зі сплаченого судового збору за пред`явлення даного позову 2422,40 грн.

Керуючись ст. 141, 142, п.2 ч.1 ст.255, 352-354 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - Альховської Ірини Богданівни про закриття провадження про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження по цивільній справі №947/31088/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ закрити.

Роз`яснити сторонам по справі, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» () у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.