УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 536/1823/15-ц

провадження № 61-10351ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 липня 2025 року, ухвалені за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому документі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», Кременчуцький відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)

«Дебт Форс» звернулося із заявою про заміну сторони у виконавчому документі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, в якій просило замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вердикт Капітал» його правонаступником

ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі у справі № 536/1823/15-ц за позовом Приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 7 липня

2025 року, заяву ТОВ «Дебт Форс» задоволено частково.

Замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі у справі № 536/1823/15-ц за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині заяву залишено без задоволення.

6 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 липня

2025 року

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3

частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (частина друга статті 392 ЦПК України).

Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта

статті 394 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали суду першої інстанції і постанови суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 6 листопада 2015 року

у справі № 536/1823/15-ц задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк».

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500964419 в сумі 37 627,36 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 376,27 грн.

4 листопада 2021 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі № 536/1823/15-ц замінено стягувача у виконавчому проваджені - ПАТ «Альфа Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

2 лютого 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Кампсіс Фінанс» укладено договір № 02-02/23

про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а останнє набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним

договором № 500964419.

11 травня 2023 року ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено

договір № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а останнє набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним

договором № 500964419.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами).

Відповідно до акта прийому-передачі від 11 травня 2023 року ТОВ «Кампсіс Фінанс» передало, а ТОВ «Дебт Форс» прийняло реєстр боржників.

Апеляційний суд встановив, що реєстр боржників містить інформацію про боржника ОСОБА_1 (кредитний договір № 500964419).

З відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень апеляційний суд встановив, що Кременчуцьким районним ВДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 51369197, в якому станом на 21 травня 2024 року стягувачем є ТОВ «Вердикт Капітал», а боржником - ОСОБА_1 .

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічні положення містяться у частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та

статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому слід зазначити, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду і ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із відповідними заявами, зокрема про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 5 грудня 2018 року

у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц,

від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 6 серпня 2020 року

у справі № 2029/2-2180/11 та у постанові від 17 лютого 2022 року

у справі № 559/1489/14-ц.

Встановивши, що стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги

ТОВ «Кампсіс Фінанс», яке, в свою чергу, відступило право вимоги ТОВ «Дебт Форс» за кредитним договором № 500964419, за яким боржником є ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про заміну стягувача його правонаступником у виконавчому документі.

Аргументи касаційної скарги про те, що строк для пред`явлення виконавчого документа стягувачем пропущено, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що виконавчий документ у цій справі міг бути пред`явлений до виконання 19 грудня 2022 року згідно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до

пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону

України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан

з 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався

Указами Президента України та діє на цей час.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня

2022 року № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким

розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено

пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року

у справі № 260/2595/22.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що строк пред`явлення виконавчого документа у цій справі на день звернення із заявою (21 травня 2024 року) стягувачем не пропущено.

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, дійшли правильних висновків про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс» в частині заміни сторони у виконавчому документі.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновківсудів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з оскаржуваними судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів, однак суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів, адже це знаходиться поза межами його повноважень.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89,

367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 липня

2025 року є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який

стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року

у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 липня 2025 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області

від 17 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 липня

2025 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська