Справа № 602/887/25
Провадження № 2/602/448/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря с/з Майхрук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовомАкціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ «А-БАНК» або Банк, або позивач) через свого представника Рибалку Д.М. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 05.07.2019 між Банком та позичальником укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим станом на 13.09.2025 утворилась заборгованість у розмірі 65 318,86 грн, що складається з заборгованості за кредитом 44 918,36 грн та заборгованості за відсотками 20 400,50 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також разом із заборгованістю за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, у встановлений строк відзив до суду не подав, причин ненадання відзиву суду не повідомив.

Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 жовтня 2025 року.

Судове засідання з розгляду справи, призначене на 22.10.2025, не відбулося по причині тимчасової непрацездатності головуючого судді у зв`язку з хворобою, призначено судове засідання для розгляду справи на 25.11.2025.

Ухвалою суду від 25.11.2025 розгляд цивільної справи відкладено на 16 грудня 2025 року.

Представник позивача судове засідання не з`явився, однак разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду на підставі наявних у справі доказів не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши та оцінивши письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.

5 липня 2019 року ОСОБА_1 власноруч підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 13).

У цій Анкеті-заяві відповідач, погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 22-29) і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, про що свідчить його підпис під Анкетою-заявою.

Також одночасно із Анкетою-заявою, відповідач дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме із застосуванням ОТП-паролю, у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначаються кредитний ліміт, строк надання кредиту, процентна ставка (а.с. 14).

Станом на 05.07.2019 позивачбув, і наразі є, банком юридичною особою, яка здійснює банківську діяльність, що підтверджується копіями Статуту АТ «А-БАНК», нова редакція якого затверджена загальними зборами АТ «А-БАНК», протокол № 1/2022 від 30.09.2022, та погоджена Національним банком України 22.11.2022, Виписки з ЄДР, а також Витягу з Державного реєстру банків (а.с. 32-38).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України (тут і нижче у тексті норми права застосовуються у тих редакціях, які діяли на час виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

В силу вимог ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронного підпису відповідача підтверджує його волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторони та цілісність документа, в якому втілюється воля останнього.

Таким чином, сторони уклали Кредитний договір № б/н від 05.07.2019 (далі у тексті Кредитний договір).

На підставі укладеного Кредитного договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі у тексті ЦК України), Закону України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII, інших актів законодавства.

Згідно умов Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що є невід`ємною частиною Кредитного договору, вбачається, що АТ «А-БАНК» зобов`язується надати кредитні кошти ОСОБА_1 у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку із встановленням процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 240 місяців, метою отримання кредиту є споживчі цілі.

Сторони погодили, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов цього Договору та/або у разі виникнення Овердрафта Банк має право призупинити здійснення розрахунків по Картці (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим Договором (п.2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг).

Відповідно до п.2.1.1.12.10 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання клієнтом та/або довіреною особою клієнта своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором.

Суд констатує, що Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу банківську послугу з кредитування шляхом встановлення йому кредитної лінії із встановленим кредитного ліміту на кредитну картку, що підтверджується банківською випискою по картці від 13.09.2025 (а.с. 15-20), з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 28 липня 2019 року користуватися кредитними коштами за допомогою платіжної картки.

Судом встановлено також, що відповідач свої зобов`язання, взяті на себе за Кредитним договором виконував несвоєчасно і не у повному обсязі.

Так, з наданих позивачем Виписки по картці та Розрахунку заборгованості за договором № Б/Н від 2019-07-5, укладеного між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 , убачається, що станом на 03.09.2025 відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 65 318,86 гривень, з яких: 44 918,36 гривень заборгованість за тілом кредиту, 20 400,50 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Вказана заборгованість утворилася станом на 13.09.2025.

Таким чином, оскільки відповідач не надав доказів, які спростовують факт наявності заборгованості перед Банком, і матеріали справи таких доказів не містять, то, з огляду на наведені вище докази, та обставина, що відповідач порушив умови Кредитного договору, є встановленою судом.

Разом з тим, позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту не є, на думку суду, обґрунтованими з наступних міркувань.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 1054 особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються Законом України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII (далі у тексті Закон №1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Пунктом 5 частини першої статті 12 Закону №1734-VIII встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається, серед іншого, строк, на який надається кредит.

Уклавши Кредитний договір, сторони погодили строк кредитування, який відповідно до Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» становить 240 місяців.

Відповідно, протягом цього строку позичальник вправі користуватися кредитними коштами і зобов`язаний повернути кредитні кошти на умовах визначених Кредитним договором, однією з істотних умов якого є строк надання кредиту.

Суд встановив, що сторони здійснювали свої права та виконували обов`язки, передбачені Кредитним договором у період часу, починаючи від дати його укладення. У цей період відповідач користувався кредитними коштами, частково сплачував проценти за користування кредитом. Зі своєї сторони, у цей же період, Банк приймав оплати за Кредитним договором від відповідача та нараховував проценти за користування кредитом. Наведене підтверджується банківською випискою по рахунку та Розрахунком заборгованості за Кредитним договором.

Частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII (у редакції, чинній на час укладення та виконання Кредитного договору) передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, наведеного у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Також у згаданій постанові ВП ВС зазначила, що «звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.».

Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року аналогічні положення передбачені частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII, суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для встановлених у цій справі правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору.

Отже, починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону №1734-VIII, якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Суд звертає увагу на те, що кредит надано Банком позичальнику на споживчі цілі, а умовами Кредитного договору (п.2.1.1.4.2 та п.2.1.1.12.10 Умов та Правил надання банківських послуг) передбачено право Банка вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання клієнтом своїх боргових та інших зобов`язань.

У позовній заяві позивач стверджує, що неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, однак належних та допустимих цього суду не надав.

Ураховуючи наведене вище, за відсутності у матеріалах справи доказів про вчинення Банком дій передбачених частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII, спрямованих на повідомлення споживача у письмові формі з вимогою усунути порушення кредитного зобов`язання із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, суд вважає встановленою ту обставину, що Кредитний договір є чинним на день звернення позивачем до суду із позовною вимогою до відповідача.

Аналогічні висновки щодо застосування норми статті 16 Закону №1734-VIII викладено у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №755/11307/17 (провадження №61-14700св21) та від 22 жовтня 2025 року у справі №766/2926/23 (провадження № 61-2757св25).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки, на думку суду, пункти п.2.1.1.4.2 та п.2.1.1.12.10 Умов та Правил надання банківських послуг лише вказує на випадок, який сторони визначили істотним, і який може бути правовою підставою для реалізації права Банку вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Однак, цей пункт не підміняє собою порядок, передбачений положеннями ч.4 ст.16 Закону №1734-VIII, згідно з яким Банк зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача (відповідача) про відповідну затримку в оплаті із зазначенням дій, необхідних для усунення допущених ним порушень протягом 30 календарних днів з дня одержання такого повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні докази того, що Банк надсилав відповідачу повідомлення (вимогу) про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відповідач її отримував, а відтак відсутні підстави стверджувати, що позивач виконав вимоги ч. 4 ст. 16 Закону №1734-VIII, якою врегульовано порядок дострокового погашення споживчого кредиту.

Таким чином, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, що строк виконання кредитного зобов`язання змінено у встановленому законом порядку і що у відповідача виник обов`язок достроково повернути кредитні кошти, то суд дійшов висновку про те, що права позивача в частині повернення частини кредиту, строк сплати якого станом на дату подання позову не настав, не порушені, а позовні вимоги АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 щодо стягнення всієї суми заборгованості достроково є передчасними.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 20 400,50 грн, то вони нараховані Банком в межах строку дії Кредитного договору відповідно до його умов, що підтверджується Випискою по картці та Розрахунком заборгованості за договором № Б/Н від 2019-07-5, укладеного між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 .

Оскільки відповідачем не спростовано правильність нарахування відсотків за користування кредитом, не подано контррозрахунку, то в силу приписів статей 530, 629, 1048, 1054 ЦК України та з урахуванням принципів диспозитивності і змагальності, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором за нарахованими відсотками 20 400,50 гривень за період часу, яка утворилась станом на 13.09.2025.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень згідно платіжним дорученням № 051 від 13.09.2025 (а.с. 1).

Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 31,23 % від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 756,52 грн (2 422,40 грн х 31,23/100).

На підставі наведеного вище, статей 207, 525, 526, 530, 629, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статей 13, 16 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 12, 13, 80, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 263, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

1. Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 05.07.2019 у розмірі 20 400,50 грн (двадцять тисяч чотириста гривень 50 копійок).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судові витрати у розмірі 756,52 грн (сімсот п`ятдесят шість гривень 52 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ:

ПОЗИВАЧ: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», місцезнаходження вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, 49074, .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: В. А. Наумчук