Номер провадження 2-з/462/56/25
УХВАЛА

про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову

23 грудня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали заяви позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування (далі Орган опіки та піклування), , електронна пошта: , місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Виговського, 34 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановив:

І. Рух справи в суді.

ОСОБА_1 , 22.12.2025 року (вх. № 29167) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, у якій просить суд:

1. усунути перешкоди в спілкуванні з сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з боку матері ОСОБА_2 шляхом визначення батькові дитини ОСОБА_1 , наступних способів спілкування з дитиною:

- встановити наступний графік особистих побачень (спілкування) батька з сином, щомісячно у наступні дні:

??з 14 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі;

з 18 год. 30 хв. кожної другої п?ятниці до 20 год. 00 хв. кожної другої суботи;

??з 14 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі;

??з 18 год. 30 хв. кожної четвертої п?ятниці до 20 год. 00 хв. кожної четвертої суботи без присутності матері дитини з ночівлею дитини за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 ;

-особисті побачення кожного року за погодженням з матір?ю дитини протягом 14 безперервних днів у літній період для забезпечення відпочинку та оздоровлення дитини, спільний відпочинок батька з сином без присутності матері дитини;

-??особисті побачення у святкові дні, а саме: День народження дитини ОСОБА_3 , Новий рік 1 січня, Великдень (на відповідний календарний рік), день іменин сина 07 листопада, ОСОБА_4 06 грудня, Різдво 25 грудня почергово, через один рік, з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері за місцем проживання батька, в громадських місцях, призначених для відпочинку та розвитку дитини;

-??особисті побачення щороку 13 листопада, у день народження батька ОСОБА_1 , з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання батька, в громадських місцях, призначених для відпочинку та розвитку дитини, без присутності матері;

-??до досягнення дитиною 6 років спілкування з дитиною особисто засобами телефонного та відеозв?язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp, програм FaceTime або Zoom), телефоном його матері ОСОБА_2 , шляхом приймання дзвінків від батька на телефоні матері, або телефонування матір?ю батькові, щодня з 19 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв., крім днів, у які спілкування між ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 відбувається при особистих зустрічах. Після досягнення ОСОБА_3 6 річного віку необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв?язку за умови забезпечення дитини особистим телефоном чи іншим технічним пристроєм, здатним здійснювати дзвінки та інші способи зв?язку.

2. Зустрічі проводити з урахуванням стану здоров?я дитини. Якщо дитина захворіла, мати дитини ОСОБА_2 зобов?язана завчасно повідомляти ОСОБА_1 про хворобу ОСОБА_3 із наданням відповідного медичного документа, який засвідчує дану обставину.

3. У дні зустрічей та побачень ОСОБА_1 вправі забрати ОСОБА_3 із дошкільного закладу освіти, шкільного закладу освіти, навчального закладу (гуртка, секції), місця проживання та по їх завершенню зобов?язаний повернути дитину за місцем її проживання, а мати дитини ОСОБА_2 зобов?язана передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його батькові ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) отримано відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2165367, 2165115 від 23.12.2025 про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи позивача та відповідача у справі.

ІІ. Щодо заяви про забезпечення позову.

22.12.2025 року (вх. № 29168) ОСОБА_1 звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про забезпечення позову, у якій просить суд:

- забезпечити позов з моменту постановлення ухвали про забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 , щомісячно у вихідні дні:

з 14 год. 00 хв. кожної першої суботи до 19 год. 00 хв. кожної першої суботи;

з 14 год. 00 хв. кожної другої неділі до 19 год. 00 хв. кожної другої неділі;

??з 14 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 19 год. 00 хв. кожної третьої суботи;

??з 14 год. 00 хв. кожної четвертої неділі до 19 хв. 00 хв. кожної четвертої неділі, без присутності матері, зобов?язавши мати дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його батькові ОСОБА_1 , за місцем фактичного проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно визначеного судом часу спілкування.

-встановити час для спілкування позивача ОСОБА_1 з його дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного та відеозв?язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо), телефоном його матері ОСОБА_2 , шляхом приймання дзвінків від батька на телефон матері, або телефонування матір?ю батькові, кожної середи з 19 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, зокрема, вказано, що між ним та відповідачем виник спір щодо реалізації батьківських прав та визначення способу його участі у вихованні й спілкуванні з малолітнім сином. Позивач посилається на те, що відповідач самочинно, без його згоди, змінила місце проживання дитини та проживає з нею окремо, що унеможливлює регулярне спілкування батька з дитиною. За твердженням позивача, відповідач протягом тривалого часу систематично перешкоджає його участі у вихованні дитини, не надає можливості бачитися із сином, ігнорує телефонні дзвінки та повідомлення, не сприяє досягненню домовленостей щодо зустрічей, унаслідок чого позивач фактично позбавлений можливості підтримувати емоційний та психоемоційний зв`язок із дитиною. Позивач вказує, що такі дії відповідача є протиправними, порушують його батьківські права та не відповідають інтересам малолітньої дитини, оскільки призводять до руйнування сталих емоційних зв`язків між батьком і сином. При цьому заявник наголошує, що на даний час відсутнє рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу його участі у вихованні дитини. Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач зазначає, що подальше зволікання з вирішенням питання щодо спілкування з дитиною може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективне виконання майбутнього рішення суду, а також призвести до подальшого порушення його прав як батька та інтересів дитини. У зв`язку з цим він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом тимчасового визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином на час розгляду справи по суті.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.12.2025 року для розгляду зазначеної заяви визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

ІІІ. Позиція суду.

Перевіривши подану заяву про забезпечення позову, дослідивши доводи заявника та матеріали цивільної справи, суд виходить з необхідності дотримання балансу між правом особи на судовий захист та засадами цивільного процесу щодо допустимості й співмірності заходів забезпечення позову.

Суд приймає до уваги, що позивач обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову наявністю спору між батьками щодо реалізації батьківських прав, посилається на перешкоджання з боку відповідача у спілкуванні з малолітньою дитиною та відсутність рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Разом з тим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний оцінити не лише сам факт існування спору між сторонами, а й наявність реальної загрози істотного ускладнення або неможливості виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а також відповідність обраного заявником заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам і його тимчасовий характер.

Суд також враховує, що в межах розгляду заяви про забезпечення позову не допускається фактичне вирішення спору по суті або попереднє визначення способу реалізації батьківських прав, які є предметом основних позовних вимог та підлягають встановленню судом за результатами повного і всебічного розгляду справи з урахуванням доказів та висновків органу опіки та піклування.

З огляду на викладене, суд переходить до оцінки доводів заявника з точки зору вимог цивільного процесуального закону та практики Верховного Суду і Європейського суду з прав людини щодо підстав, меж і допустимості застосування заходів забезпечення позову.

ІV. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї зави та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Окрім цього, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

За таких обставин, розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.07.2023 року у справі № 128/214/21 (провадження № 61-5401св23):

«Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Суд приймає до уваги, що заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зазначає, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі за заявою «Mamchur v. Ukraine», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі за заявою «Hant v. Ukrainе», № 31111/04, § 54).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.11.2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17.05.2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15.09.2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29.09.2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), від 31.08.2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

Разом з тим, результат аналізу норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі № 607/7767/22, провадження № 61-3947св23).

Окремо суд наголошує, що згідно з вимогами ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні.

У конкретній справі за змістом заяви про забезпечення позову вбачається, що позивачем ініціюється питання забезпечення позову шляхом встановлення графіку спілкування батька з дітьми.

При цьому, визначення способів участі батька у вихованні дитини, у тому числі є окремим предметом судового розгляду, та ухвалення судом такого рішення можливе лише за результатом розгляду відповідних позовних вимог.

Відтак, визначення часу (графіку) спілкування позивача із дитиною та зобов`язання вчиняти дії є по суті підміною рішення суду за пред`явленими позовними вимогами, а тому суд вважає, що по суті обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам.

Окремо слід зазначити про те, що стороною позивача по цій справі не доведено достатніми доказами те, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд -

постановив:

1. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовити.

2. Порядок оскарження ухвали суду та набрання нею законної сили.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (ч. 2 ст. 261 ЦПК України).

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко