Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2981/24
Провадження № 2/376/283/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участю секретаря Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 19 грудня 2015 року, він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого та зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського РУЮ у Київській області, за актовим записом № 146.

Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.07.2016 року, за актовим записом № 126.

Син ОСОБА_3 , проживає із заявником ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні сина не бере. Вона проживає за іншою адресою: у с. Горобіївка, Білоцерківський район, Київська область.

З того часу, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини, син проживає із заявником.

Заявник ОСОБА_1 має власнежитло у АДРЕСА_1 . Для дитини створені умови для проживання та розвитку, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його розвитку та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності лікування дитини, завжди вирішує заявник ОСОБА_1 , відвідує сімейного лікаря з сином за необхідності. За таких обставин, існує необхідність у встановленні місця проживання дитини, юридичного факту самостійного утримання дитини та виховання, для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, у закладах освіти та ін.

Відповідачка ОСОБА_2 гроші на утримання сина не дає, не цікавиться його розвитком, харчуванням, не виявляє до дитини батьківської турботи, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню свого сина. Син повністю перебуває на утриманні позивача.

Тому, позивач ОСОБА_1 на підставі вищевикладеного та з урахуванням уточненої позовної заяви, звертається до суду та просить:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність та без фіксації технічними засобами, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19 грудня 2015 року, він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого та зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського РУЮ у Київській області, за актовим записом № 146 (а.с.10).

Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.07.2016 року, за актовим записом № 126 (а.с.11).

Син ОСОБА_3 , проживає із заявником ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні сина не бере.

З того часу, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини, син проживає із заявником, що підтверджується Актом щодо проживання депутата міської ради ОСОБА_4 від 10.07.2024 року (а.с.12). Даним актом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 , 1987 року народження проживає разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_2 . Дружина з початку війни виїхала за кордон.

Заявник ОСОБА_1 має власнежитло у АДРЕСА_1 . Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності лікування дитини, завжди вирішує заявник ОСОБА_1 , відвідує сімейного лікаря з сином за необхідності. За таких обставин, існує необхідність у встановленні юридичного факту самостійного утримання дитини та виховання, для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, у закладах освіти та ін.

Відповідачка ОСОБА_2 гроші на утримання сина не дає, не цікавиться його розвитком, харчуванням, не виявляє до дитини батьківської турботи, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню свого сина. Син повністю перебуває на утриманні позивача.

Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Враховуючи те, що відповідачка не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини її заробітної плати (доходу), що підтверджується її заявою про визнання позовних вимог (а.с.19), доказів знаходження на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, стану здоров`я тощо, надано не було, виходячи з принципу розумності та справедливості судового рішення, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на одну неповнолітню дитину слід встановити в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки позивач звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини 04.10.2024 року, стягнення слід проводити саме із цієї дати.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком дитини без участі матері необхідно заявнику для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги та забезпечення дитині належних умов її утримання, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 180,181,182,183,191 СК України, ст. ст. 2,4,12, 13, 76,81, 200,206,2011,247, 258,259,263 265,274, 315, 354, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко