ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7146/24

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1632/25

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1669/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2025 року та на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною 0,000635 га земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 за період з 01.01.2020 по 01.01.2024.

Позов обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,2855 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:000:0019. Суміжною з його земельною ділянкою є земельна ділянка ОСОБА_2 , кадастровий номер :03:000:0108, на якій відповідачем збудовані капітальні споруди.

Позивач зазначав, що відповідач без будь-яких угод розташував будівлі та споруди на частині належної йому земельної ділянки площею 6,35 кв.м (0,000635 га), а саме огорожу (займає 3,21 кв.м) та частину дерев`яної будівлі (площа 3,14 кв.м).

Стверджував, що відповідач фактично займає та користується 0,000635 га належної позивачу земельної ділянки з початку 2020 року по 2024 рік без правовстановлюючих документів, за відсутності укладеного між сторонами договору та не сплачуючи ОСОБА_1 плати за користування земельною ділянкою, що, на його думку, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України є підставою для стягнення з ОСОБА_3 на його користь безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування вказаною частиною земельної ділянки площею 0,000635 га.

Указував, що виявивши порушення своїх прав, у січні 2020 року він звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні частиною його земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0019, зобов`язавши відповідачів вчинити певні дії з самочинно побудованим ними майном частково на ділянці позивача, однак порушення прав останнього на сьогодні не усунуто.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.08.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.08.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок понесених витрат на правову (правничу) допомогу 15 000 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.08.2025 ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають у наступному.

1. Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони позивача про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної експертизи та оціночно-земельної судової експертизи, оскільки всі поставлені позивачем на вирішення експертизи питання стосувалися об`єктів відповідача, розміщених на частині земельної ділянки позивача, визначення площі цієї частини земельної ділянки, її вартості у відповідні періоди, тобто все те, що законодавцем визначено як предмет доказування у таких справах.

2. Порушення прав позивача, фактичне невизнання прав власності на земельну ділянку позивача з боку ОСОБА_2 мають триваючий характер та не усунене відповідачем ні під час розгляду справи №748/35/20, ані станом на сьогоднішній день.

3. Вказуючи в рішенні, що спірні правовідносини виникли в силу порушень правил добросусідства, що регулюються положеннями ЗК України, суд першої інстанції не встановив, в чому саме полягає порушення правил добросусідства з боку відповідача по відношенню до позивача.

4. Ні ЦК України, ні ЗК України не вимагає формувати та виділяти в окремий об`єкт земельну ділянку для відповідача, проводити її державну реєстрацію (саме частину земельної ділянки позивача площею 0,000635 га) для застосування ст. 1212 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання про призначення у справі комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи. На розгляд судових експертів позивач просить поставити питання:

1. Яку площу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, за адресою АДРЕСА_1 , із загальної площі 0,2855 га займають об`єкти нерухомого майна будівлі та споруди, елементи благоустрою, які не належать ОСОБА_1 , але наявні та виступаючі із земельної ділянки номер :03:000:0108?

2. Які технічні характеристики об`єктів нерухомого майна, будівель та споруд, елементів благоустрою фактично наявних на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0108 площею 0,1248 га, вздовж її межі із земельною ділянкою кадастровий номер :03:000:0108?

3. Чи розташовані частини об`єктів нерухомого майна будівель та споруд, елементів благоустрою наявних на земельній ділянці з номером :03:000:0108 площею 0,1248 га у межах земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0019 за адресою по АДРЕСА_1 та відповідно до даних технічної документації?

4. Чи накладається на земельну ділянку з кадастровим номером №:03:000:0019 земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0108 разом з розміщеними на ній: огорожею земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108, дерев`яною будівлею, бетонною конструкцією, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування, спорудою, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, від суміжної земельної ділянки № :03:000:0019?

5. Яка оціночна вартість (нормативна грошова оцінка) частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 під частково розміщеними на ній: огорожею земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108 та під дерев`яною будівлею виступаючою із земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108 в 2020 році, в 2021 році, в 2022 році, в 2023 році?

6. Яка вартість права користування (оренди) частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 під частково розміщеними на ній: огорожею земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108 та під дерев`яною будівлею виступаючою із земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108 в 2020 році, в 2021 році, в 2022 році, в 2023 році?

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права за правильно встановлених обставин справи. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 грн.

Вказує, що звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно бережених коштів на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, ОСОБА_1 мав надати докази неправомірного набуття та/або збереження відповідачем 0,000635 га земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019. Однак, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 належних та допустимих доказів користування, набуття або збереження ОСОБА_2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 не надав.

Зазначає, що позивач як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі неодноразово стверджує, що відповідач нібито користується частиною його земельної ділянки, чим чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, тож вірним способом захисту є подання саме негаторного позову, а не стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. При цьому Верховний суд неодноразово наголошував, що невірно обраний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_2 наголошує, що судами у справі №748/35/20 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 використовували земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення, не завдаючи позивачу, як землекористувачу сусідньої земельної ділянки, відповідні незручності.

Звертає увагу, що підставою для відмови в позові у справі №748/35/20 було недоведення позивачем ОСОБА_1 факту розміщення на його земельній ділянці будь-яких об`єктів, що належать ОСОБА_2 та перешкоджають позивачу належним чином використовувати свою земельну ділянку. У справі, що розглядається Чернігівській апеляційним судом №751/7146/24 також не надано жодного доказу, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0019 знаходяться будь-які об`єкти, що належать відповідачу, та/або що ОСОБА_2 будь-яки чином користується частиною земельної ділянки ОСОБА_6 .

Заважаючи на те, що Чернігівським районним судом Чернігівської області, Чернігівським апеляційним судом та Касаційний цивільним судом Верховного Суду у справі №748/35/20 між тими самими сторонами (позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ) щодо тієї самої земельної ділянки (кадастровий номер :03:000:0019) встановлено, що будинок АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом, відповідач не чинить будь-яких перешкод у користуванні позивачем його земельної ділянки, то вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а доводи позивача про те, що ОСОБА_2 будівлями та спорудами фактично займає 6,35 кв.м. (0,000635 га) земельної ділянки позивача з кадастровим номером :03:000:0019 спростовуються судовим рішенням у справі №748/35/20, що набрало законної сили та має преюдиційне значення у даній справі.

Відповідач вважає, що ухвала Чернігівського районного суду від 30.04.2025 про відмову у задоволенні клопотання позивача про проведення судової експертизи постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, зважаючи на те, заявлені стороною позивача питання під номерами 1-4 не стосуються предмету даного спору, оскільки позивачем заявлено конкретні вимоги щодо частини земельної ділянки 0,000635 га, позовних вимог про визначення фактичної площі земельної ділянки, яка зайнята будівлями та спорудами відповідач, чи відповідає розмір земельної ділянки її розміру, зазначеному у правовстановлюючих документах, визначення розміру зменшення земельної ділянки позивача, визначення технічних характеристик об`єктів нерухомого майна, чи розташовані частини об`єктів нерухомого майна будівель та споруд, елементі благоустрою наявних на земельній ділянці площею 0,1248 га, чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0108 (разом з розміщеними на ній: огорожею земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108, дерев`яною будівлею, бетонною конструкцією, фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування спорудою, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, від суміжної земельної ділянки :03:000:0019), із земельною ділянкою № :03:000:00192, позивачем у даній справі не заявлено, а тому питання поставлені представником позивача на експертизу виходять за межі предмета позову у справі про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки.

Також, зауважує, що нормами чинного законодавства чітко визначено порядок отримання даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, а тому її визначення не потребує спеціальних знань експерта.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.08.2025 ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати повністю та всі судові витрати у справі покласти на відповідача, посилаючись на порушення норм процесуального права, які позбавили позивача права подати заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сторона позивача не отримувала для ознайомлення заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу і така заява була відсутня у кабінеті Електронного суду представника позивача, останні не були повідомлені судом першої інстанції завчасно та у встановлений ЦПК України спосіб про судове засідання 20.08.2025, в якому здійснювався розгляд даної заяви.

Повідомлення про судове засідання 20.08.2025 з розгляду вказаної заяви надійшли стороні позивача лише 28.08.2025, вже разом з додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області, тобто питання ухвалення додаткового рішення суду розглянуто судом за відсутності позивача та його представника, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду.

Заявник вказує, що районний суд мав всі підстави відмовити у відшкодуванні здійснених відповідачем витрат на правову допомогу повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідач указує, що заяву про відшкодування судових витрат відповідачем було зроблено у відзиві на позовну заяву та подано відповідні докази (копії договору про надання правової допомоги, рахунку, квитанції). Крім того, представником відповідача адвокатом Матвійчук А.С. під час судових засідань з розгляду даної справи неодноразово заявлялось про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, з посиланням на відповідні докази.

У свою чергу, представником позивача адвокатом Сагайдаком А.В. у відповіді на відзив від 23.10.2024 (стор. 14-16) були надані заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у даній справі у розмірі 28 750 грн, тобто ОСОБА_7 та його представник були обізнані про розмір зазначених витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу та ознайомлені з документами, що підтверджують реальність вказаних витрат.

Зазначає, що 08.08.2025, з дотриманням встановленого процесуальним законом п`ятиденного строку, ОСОБА_2 було подано до районного суду заяву про відшкодування судових витрат, разом з якою надано акт наданих послуг та докази направлення заяви позивачу ОСОБА_1 поштою за вказаною у позові адресою, оскільки у відповідача відсутній кабінет у Електронному суді.

Наголошує, що в електронній справі №751/7146/24 в електронному кабінеті Електронного суду в підсистемі ЄСІТ міститься реєстраційна картка вхідного документу № 8574/25-Вх від 08.08.2025 (заява ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат) та технічний документ внесення дат слухання (доставлений до електронного суду 14.08.2025), з якого вбачається дата призначення судового засідання на 20.08.2025, що свідчить про обізнаність представника позивача про надходження до суду заяви про відшкодування судових витрат та про дату її розгляду судом.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційних скаргах та у відзивах на них доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо оскарження рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.08.2025

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставності та недоведеності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Судом у справі встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами.

Так, 10.06.2015 ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку площею 0,2855 га у межах згідно з планом надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Повідов Чернігівського району Чернігівської області, кадастровий номер :03:000:0019 (т. 1 а.с. 12, 13, 15, 20 зворот).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку 10.06.2015 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 12 зворот).

Цього ж дня, 10.06.2015 ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (покупці) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в реєстрі за №1258, відповідно до якого на умовах, передбачених договором, продавець передала, а покупці прийняли в рівних частинах, ідеально по 1/2 частці кожний, належний продавцю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 (далі-Предмет договору).

Житловий будинок дерев`яний, позначений на плані літ. «А-1», має 46,7 кв.м загальної площі, 28,0 кв.м житлової площі, з господарських будівель та споруд є: сарай «Б-1» дерев`яний, льох «В-1» цегляний, ворота «1» дощаті.

Житловий будинок розташований, на земельній ділянці, площею 0,2496 га, кадастровий №:03:000:0018, яка відчужується одночасно з посвідченням цього договору (п. 1.1 договору) (т. 1 а.с. 70-72).

Також, 10.06.2015 ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (покупці) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 1259, за умовами якого покупці придбали у власність належну продавцю земельну ділянку площею 0,2496 га у межах згідно з планом надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:000:0018, у власність яких перейшло по 1/2 частці в праві власності на земельну ділянку кожному. На земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який відчужується одночасно з земельною ділянкою за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, посвідчений 10.06.2015 Денисенко О.В. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим № 1258 (п. 1.1 договору (т. 1 а.с. 16-20, 73-75, 78, 84).

У подальшому на замовлення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,2496 га для формування окремих земельних ділянок площею 0,1248 га та площею 0,1248 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (прибудинкова територія) в АДРЕСА_1 на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. У результаті поділу вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0018 було утворено дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери :03:000:0108 та :03:000:0109 (т. 1 а.с. 85-94).

У матеріалах технічної документації наявний акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03.07.2015, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,. у присутності власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 , були передані межові знаки, якими закріплені в натурі (на місцевості) межа поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на території Дніпровської сільської ради Чернігівського р-ну Чернігівської області площею 0,2496 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказано, що власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, а саме ОСОБА_1 , претензій до існуючих меж не заявлено, про що складено акт про встановлення та погодження меж. Даний акт підписаний ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 93)

За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0108, площею 0,1248 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 76-77).

У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Власники земельних ділянок та землекористувачі мають право, серед іншого, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок та землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. (ст. 90, 95 ЗК України).

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ст. 91, 96 ЗК України).

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач фактично займає та користується 0,000635 га належної позивачу земельної ділянки з початку 2020 року по 2024 рік без правовстановлюючих документів, за відсутності укладеного між сторонами договору та не сплачуючи ОСОБА_1 плати за користування земельною ділянкою, що відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України є підставою для стягнення з ОСОБА_3 на його користь безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування вказаною частиною земельної ділянки площею 0,000635 га. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, вказаний факт, що сусід (відповідач) незаконно, тобто без належної правової підстави, заволодів частиною його земельної ділянки та користується нею, чим завдає шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна потерпілого (позивача), має довести ОСОБА_1 .

Жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що належні відповідачу будівлі та споруди займають 6,35 кв.м земельної ділянки позивача (огорожа 3,21 кв.м, частина дерев`яної будівлі 3,14 кв.м) матеріали справи не містять. Тобто, на даний момент, беззаперечні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 незаконно заволодів, зберігає у себе та користується частиною належної ОСОБА_1 земельної ділянки, відсутні.

У позові та інших документах у справі позивач вказував на триваючий характер спірних відносин з відповідачем та неодноразово зазначав, що вже намагався вирішити дане питання, посилаючись на цивільну справу №748/35/20.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у січні 2020 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення йому перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:000:0019, площею 0,00186 га із загальної площі 0,2855 га, в якому, відносно відповідача ОСОБА_2 просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108:

1) звільнити частину земельної ділянки № :03:000:0019 від:

- огорожі земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108, що займає 3,21 кв.м, шляхом демонтування та встановлення на межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108;

- частини дерев`яної будівлі, площею 3,14 кв.м, шляхом їх демонтування (часткового розбирання) з наступним розміщенням на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0108 на відстані 1,0 м від межі земельної ділянки номер :03:000:0019;

2) бетонну конструкцію, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування та частково перешкоджає доступу до огорожі земельної ділянки ОСОБА_1 , привести у відповідність до п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.34 ДБН - 2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» шляхом демонтування;

3) споруду, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, привести у відповідність до положень 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» наступним чином:

- дерев`яну стіну споруди перенести на відстань 1,0 від межі земельної ділянки № :03:000:0019;

- змінити нахил конструкції покриття споруди в бік земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі споруди на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0108;

4) зобов`язати виконати необхідні інженерно-технічні заходи, що запобігатимуть паданню атмосферних опадів з покрівлі та карнизів дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) розташованого частково на території ділянки з кадастровим номером: :03:000:0108, на територію суміжної земельної ділянки з кадастровим номером № :03:000:0019, відповідно до положень п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», та відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: змінити нахил частини конструкції покриття дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) у бік земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108 та виконати заходи з організації водовідведення атмосферних опадів з покрівлі дерев`яного будинку (дерев`яної будівлі) на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0108.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.01.2021, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.08.2021 та постановою Верховного Суду від 05.05.2022, у задоволенні позову відмовлено (цивільна справа №748/35/20-ц) (т. а.с. 112-137, 139-141).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не зазначив у позові та не довів у ході судового розгляду, що відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 здійснюється таке використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких позивачу, як користувачу сусідньої земельної ділянки, завдаються відповідні незручності.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,2496 га, кадастровий номер :03:000:0018, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі укладених та нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки, від 10.06.2015, в яких чітко вказано, що житловий будинок з господарськими спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,2496 га, кадастровий номер :03:000:0018, а на земельній ділянці, розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який відчужується одночасно з земельною ділянкою за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Доказів підроблення вказаних договорів купівлі-продажу суду не надано.

В ході судового розгляду не було встановлено, що вказаний житловий будинок є самовільно збудованим, оскільки такий був предметом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.06.2015, розташований на земельній ділянці, що була відведена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, раніше належав ОСОБА_9 , а в подальшому був успадкований ОСОБА_8 . Тобто, відповідачі не здійснювали будівництва вказаного житлового будинку, а також, не встановлено, що даний будинок добудовувався чи перебудовувався ними.

При цьому, як зазначалось вище, при закріпленні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 меж належної їм земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 03.07.2015, ОСОБА_1 , як власник суміжної ділянки претензій до існуючих меж не заявляв, про що зроблено відмітку в акті та проставлено його підпис (т. 1 а.с. 93).

У даній справі, позивач застосовуючи конструкцію ст. 1212 ЦК України намагається встановити (підтвердити) протиправність (незаконність) розташування огорожі земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108, що займає 3,21 кв.м, частини дерев`яної будівлі, площею 3,14 кв.м, на належній йому частині земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 площею 0,000635 га, що є нічим іншим, як намаганням переглянути висновки, викладені у рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.01.2021, що набрало законної сили (цивільна справа №748/35/20-ц).

Зважаючи на те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів щодо порушення його прав, способом захисту яких є зобов`язання відповідача сплатити безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення прав позивача, фактичне невизнання прав власності на земельну ділянку позивача з боку ОСОБА_2 , мають триваючий характер та не усунене відповідачем ні під час розгляду справи №748/35/20, ані станом на сьогоднішній день, не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання на те, що суд першої інстанції не встановив, в чому саме полягає порушення правил добросусідства з боку відповідача по відношенню до позивача, не є слушними з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Доводи заявника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони позивача про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної експертизи та оціночно-земельної судової експертизи, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції стороною позивача було подано клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної експертизи та оціночно-земельної судової експертизи (т. 1 а.с. 33-35), в якому позивач просив на розгляд експертам поставити наступні запитання:

1. Яку площу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, за адресою АДРЕСА_1 , із площі 0,2855 га займають об`єкти нерухомого майна будівлі та споруди, елементи благоустрою, які не належать ОСОБА_1 , але наявні вздовж її межі із земельною ділянкою номер :03:000:0108 площею 0,1248 га? Чи відповідає фактичний розмір земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, розташованої по АДРЕСА_1 розміру площі 0,2855 га зазначеному в правовстановлювальних документах ОСОБА_1 без вищезазначених об`єктів нерухомого майна будівель та споруд, елементів благоустрою на ній?

У разі невідповідності фактичного розміру площі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019, розташованої по АДРЕСА_1 розміру площі 0,2855 га, зазначити загальний розмір зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 в зв`язку з наявністю на ній частин сторонніх об`єктів нерухомого майна будівель та споруд, елементів благоустрою, що не належать ОСОБА_1 , вздовж її межі із земельною ділянкою номер :03:000:0108 площею 0,1248 га.

2. Які технічні характеристики об`єктів нерухомого майна, будівель та споруд, елементів благоустрою фактично наявних на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0108 площею 0,1248 га?

3. Чи розташовані частини об`єктів нерухомого майна будівель та споруд, елементів благоустрою наявних на земельній ділянці з номером :03:000:0108 площею 0,1248 га у межах земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0019 за адресою по АДРЕСА_1 та відповідно до даних технічної документації?

4. Чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0108 (разом з розміщеними на ній: огорожею земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108, дерев`яною будівлею, бетонною конструкцією, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування, спорудою, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, від суміжної земельної ділянки № :03:000:0019), із земельною ділянкою № :03:000:0019?

5. Яка оціночна вартість (нормативна грошова оцінка) частки 1/450 (0,000635 га) земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 в 2020 році, в 2021 році, в 2022 році, в 2023 році?

6. Яка вартість права користування (оренди) частини 1/450 (0,000635 га) земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 в 2020 році, в 2021 році, в 2022 році, в 2023 році?

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.04.2025 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Сагайдака А.В. про призначення комплексної будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної експертизи та оціночно-земельної судової експертизи відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи, районний суд виходив з наступного.

Предметом позову у даній справі є безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування частиною 0,000635 га земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 за період з 01.01.2020 по 01.01.2024. Тобто позивачем заявлено конкретні вимоги щодо частини земельної ділянки 0,000635 га, позовних вимог про визначення фактичної площі земельної ділянки, яка зайнята будівлями та спорудами відповідача, чи відповідає розмір земельної ділянки її розміру, зазначеному у правоустановлюючих документах, визначення розміру зменшення земельної ділянки позивача, визначення технічних характеристик об`єктів нерухомого майна, чи розташовані частини об`єктів нерухомого майна будівель та споруд, елементів благоустрою наявних на земельній ділянці площею 0,1248 га, чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0108 (разом з розміщеними на ній: огорожею земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0108, дерев`яною будівлею, бетонною конструкцією, яка є фундаментною частиною конструкції огорожі земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0108, яка виступає на територію земель загального користування, спорудою, яка розташована в притул до огорожі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, від суміжної земельної ділянки № :03:000:0019), із земельною ділянкою № :03:000:0019?, позивачем у даній справі не заявлено, а тому питання поставлені представником позивача на експертизу виходять за межі предмета позову у справі про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки.

Питання експерту у частині визначення оціночної вартості (нормативно грошової оцінки) частки 1/450 (0,000635 га) земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 в 2020 році, в 2021 році, в 2022 році, в 2023 році, вартості права користування (оренди) частини 1/450 (0,000635 га) земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0019 в 2020 році, в 2021 році, в 2022 році, в 2023 році на думку суду не потребують спеціальних знань та можуть бути вирахувані представником позивача (позивачем) самостійно за даними Державного земельного кадастру про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. Крім того, суду не надано доказів, що така частина (0,000635 га) земельної ділянки є сформованою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, з огляду на наступне.

ЦПК України, Закон України «Про судову експертизу», Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/59 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) регулюють питання призначення судових експертиз.

Положення цих законів та підзаконних нормативно-правових актів є доступними, чіткими і передбачуваними для особи, яка бажає заявити клопотання про призначення судової експертизи.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частинами 1, 2 ст. 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях та лише для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено цивільним судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Суд наголошує, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду. При цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 16.12.2020 у справі №916/2740/19, від 06.09.2022 у справі №924/898/21, від 02.11.2022 у справі №915/442/21).

Обов`язкове призначення судом експертизи визначено ст. 105 ЦПК України. У справах про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки процесуальний закон не передбачає обов`язкового призначення судом експертизи.

З урахуванням встановлених обставин справи, предмета позову та заявлених позовних вимог, суд першої інстанції ґрунтовно відмовив у призначенні комплексної експертизи з тих підстав, що низка питань, які пропонується поставити експерту, не стосуються предмета спору, а питання про визначення оціночної вартості (нормативно грошової оцінки) частки земельної ділянки та вартості права користування (оренди) цією частиною земельної ділянки у 2020-2023 роках, не потребують спеціальних знань, оскільки вказані питання сторона позивача має можливість вирішити самостійно виходячи з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Позивач не довів наявність сукупності усіх умов, передбачених ч. 1 ст. 103 ЦПК України, для призначення судової експертизи в рамках даної справи, а зокрема, обставин того, що питання які будуть вирішення судової експертизою стосуються встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі.

Аналіз змісту вказаної ухвали суду свідчить, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

В апеляційній скарзі заявником заявлено клопотання про призначення у справі комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертиз із зазначенням фактично тих самих питань, які необхідно поставити на розгляд експертів, що заявлялись позивачем у суді першої інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в призначенні у справі судової експертизи із заявлених позивачем питань, підстави для призначення такої експертизи в апеляційному суді з огляду на приписи ст. 367 ЦПК України відсутні, у зв`язку із чим вказане клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.08.2025 - без змін.

Щодо оскарження додаткового рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.08.2025

Додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.08.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок понесених витрат на правову допомогу 15 000 грн.

Пунктом 3 ч. 1, ч. 2-4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Частинами 1-6, 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

У разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. (ч. 1, 2, 5 ст. 130 ЦПК України)

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що у відзиві на позовну заяву стороною відповідача було заявлено клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 28 750 грн, зазначено, що інші докази на підтвердження розміру та реальності понесених судових витрат будуть надані у встановленому процесуальним законодавством порядку (т. 1 а.с. 62-67).

До відзиву на позов відповідачем додано докази направлення його копії разом з додатками позивачу ОСОБА_1 , а саме опис вкладення, поштовий фіскальний чек та накладна, а також квитанція про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС адвокату Сагайдаку А.В. (т. 1 а.с. 146-148).

У відповіді на відзив на позов позивач, крім іншого, вказував, що вважає заявлений ОСОБА_2 розмір судових витрат таким, що не відповідає критерію реальності, дійсності та необхідності, не становить 28 750 грн. Стверджував, що відповідач не довів, що витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їх розмір є необґрунтованим, а тому вони не підлягають відшкодуванню (т. 1 а.с. 149-165).

08.08.2025, у строки встановлені ч. 8 ст. 141 ЦК України, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати у сумі 28 750 грн витрат на професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 103-104).

До заяви додано акт надання послуг №159 від 05.08.2025 та докази направлення поштовим зв`язком даної заяви з додатками ОСОБА_1 та його адвокату Сагайдаку А.В., а саме фіскальні чеки, поштові накладні та описи вкладень (т. 2 а.с. 97-102, 105).

Зі змісту додаткового рішення від 20.08.2025 вбачається, що питання про його ухвалення розглядалось в судовому засіданні, в яке позивач та належним чином повідомлений представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сагайдак А.В. не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Проте, належних та допустимих доказів про належне повідомлення сторони позивача про дату, час та місце розгляду заяви про відшкодування судових витрат матеріали справи не містять. Складена секретарем судового засідання телефонограма від 14.08.2025 (т. 2 а.с. 112) не є доказом належного повідомлення з огляду на приписи цивільного процесуального законодавства.

При цьому, до апеляційної скарги на додаткове рішення районного суду адвокатом Сагайдаком А.В. додано витяг з його електронного кабінету в Електронному суді, з якого вбачається, що документ про внесення дат слухання надійшов лише 28.08.2025, тобто вже після розгляду заяви про відшкодування судових витрат (т. 2 а.с. 151).

Отже, з наведеного слідує, що розгляд заяви ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат проведено судом за відсутності сторони позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 4 ч. 1, п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що порушення судом приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України знайшло своє підтвердження і є самостійною підставою для скасування додаткового рішення суду та ухвалення нового рішення у справі за наслідками перегляду заяви про відшкодування судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідною роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 268).

Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 727/463/19, від 20.09.2023 у справі № 753/7936/22, від 31.10.2024 у справі № 242/3831/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, від 02.06.2022 у справі № 15/8/203/20.

Так, з матеріалів справи встановлено та зазначалось вище, що орієнтовний попередній розрахунок суми понесених ОСОБА_2 судових витрат у сумі 28 750 грн та клопотання про їх стягнення було заявлено ним у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 62-67).

Заперечення щодо розміру, обґрунтованості та реальності цих витрат позивач висловив у відповіді на відзив відповідача (т. 1 а.с. 149-165).

Представництво інтересів ОСОБА_2 у Чернігівському районному суді Чернігівської області здійснювала адвокат Матвійчук А.С. відповідно до ордеру серії СВ №1100474 від 07.10.2024, виданого АО «ЛІГАЛАЙ АЙК`Ю ГРУП» на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 04/10/24/1 від 04.10.2024 (т. 1 а.с. 68-69, 142-143).

Відповідно до умов договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 04/10/24/1 від 04.10.2024 адвокатське об`єднання зобов`язується надати замовнику послуги (правову допомогу), зокрема: надання усних юридичних консультацій, складання та подання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив до Чернігівського районного суду Чернігівської області по справі №751/7146/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпосередньо збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки; участь у судових засіданнях по справі №751/7146/24 у Чернігівському районному суді Чернігівської області без обмеження по їх кількості та часу, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Адвокатське об`єднання гарантує надання послуг за цим договором безпосередньо за допомогою адвокатів або інших фахівців в галузі права, які мають право надавати правову допомогу у відповідності до статуту Адвокатського об`єднання.

Вартість послуг (гонорар) за даним договором складає 28 750,00 грн.

Замовник зобов`язаний здійснити оплату вартості послуг протягом 3 банківських днів, з моменту підписання цього договору.

Замовник сплачує Адвокатському об`єднанню вартість послуг за цим Договором, шляхом банківського переказу на поточний рахунок в строки, передбачені даним договором. (пункти 1.1, 3.1-3.3 договору)

Згідно із квитанцією АТ «КБ «Приватбанк» від 04.10.2024 ОСОБА_2 сплатив АО «ЛІГАЛАЙ АЙК`Ю ГРУП» 28 750 грн за надання правової допомоги (т. 1 а.с. 144-145).

Актом про надання послуг №159 від 05.08.2025 підтверджується, що виконавцем АО «ЛІГАЛАЙ АЙК`Ю ГРУП» на підставі договору № 04/1024/1 від 04.10.2024 були виконані роботи з надання правової (професійної правничої) допомоги, ціна 28 750 грн (т. 2 а.с. 105).

З матеріалів справи слідує, що при розгляді справи у суді першої інстанції адвокатом Матвійчук А.С. в інтересах ОСОБА_2 складено та подано:

- відзив на позовну заяву з додатками (копії документів по суті справи), а також докази їх направлення адвокатом стороні позивача (т. 1 а.с. 62-148);

- повідомлення №59800 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС (т. 1 а.с. 176);

- заперечення (на відповідь на відзив) з додатками та доказами їх направлення адвокату позивача Сагайдаку А.В. (т. 1 а.с. 180-188);

- клопотання про участь у судових засіданнях у режимі відео конференції з доказами його направлення адвокату позивача Сагайдаку А.В. (т. 1 а.с. 193-197);

- заперечення на клопотання про призначення експертизи з доказами їх направлення адвокату позивача Сагайдаку А.В. (т. 1 а.с. 198-203);

- клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату (т. 2 а.с. 27-30);

- запит адвоката до ВЧ НОМЕР_1 , за яким отримано відповідь та долучено її до матеріалів справи (т. 2 а.с. 33-34);

- заяву про відшкодування судових витрат з актом надання послуг та доказами їх направлення позивачу та його адвокату поштовим зв`язком (т. 2 а.с. 97-105).

Адвокат Матвійчук А.С. брала участь у судових засіданнях:

- 14.11.2024 тривалістю 57 хвилин, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №3637978 (т. 1 а.с. 189-190);

- 02.12.2024 тривалістю 3 год. 13 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №3716962 (т. 1 а.с. 204-209);

- 17.12.2024 тривалістю 2 год. 11 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №3796768 (т. 1 а.с. 227-230);

- 14.02.2025 тривалістю 1 год. 17 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №4054462 (т. 1 а.с. 240-242);

- 24.02.2025 тривалістю 1 год. 35 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №4095648 (т. 2 а.с. 20-21);

- 02.04.2025 тривалістю 45 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №4303295 (т. 2 а.с. 35-36);

- 30.04.2025 тривалістю 2 год. 18 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №4450371 (т. 2 а.с. 48-51);

- 22.05.2025 тривалістю 11 хв, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №4572677 (т. 2 а.с. 69);

- 05.08.2025 тривалістю 56 хвилин, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції №4933434 (т. 2 а.с. 75-77).

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на документальне підтвердження понесених відповідачем судових витрат, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, їх документальне підтвердження та реальність понесення судових витрат відповідачем, принцип пропорційного розподілу судових витрат до розміру задоволених позовних вимог, беручи до уваги заперечення позивача проти пред`явленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення ОСОБА_2 сума витрат за надану правничу допомогу адвоката Матвійчук А.С. під час розгляду справи у суді першої інстанції має бути відшкодована у розмірі 15 000 грн.

Адвокат Матвійчук А.С. представляла інтереси ОСОБА_2 під час перегляду справи в Чернігівському апеляційному суді відповідно до ордера серії СВ №1140592, виданого АО «ЛІГАЛАЙ АЙК`Ю ГРУП» на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги № 17/09/25/1 від 17.09.2025 (т. 2 а.с. 163-165).

Відповідно до умов договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 17/09/25/1 від 17.09.2025 адвокатське об`єднання зобов`язується надати замовнику послуги (правову допомогу), а саме: подання відзиву на апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду по справі №751/7146/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпосередньо збережених коштів у розмірі орендної плати за користування частиною земельної ділянки; складання та подання заяв, клопотань, необхідних у процесі розгляду справи; участь у судових засіданнях по справі №751/7146/24 у Чернігівському апеляційному суді без обмеження по їх кількості та часу, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Адвокатське об`єднання гарантує надання послуг за цим договором безпосередньо за допомогою адвокатів або інших фахівців в галузі права, які мають право надавати правову допомогу у відповідності до статуту Адвокатського об`єднання.

Вартість послуг (гонорар) за даним договором складає 23 000,00 грн.

Замовник зобов`язаний здійснити оплату вартості послуг протягом 3 банківських днів, з моменту підписання цього договору.

Замовник сплачує Адвокатському об`єднанню вартість послуг за цим договором, шляхом банківського переказу на поточний рахунок в строки, передбачені даним договором. (пункти 1.1, 3.1-3.3)

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 повідомляв, що орієнтовний розрахунок понесених ним судових витрат, пов`язаних із апеляційним переглядом даної справи, становить 23 000 грн витрат на професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги №17/09/25/1 від 17.09.2025, та просив стягнути вказані витрати з ОСОБА_1 на його користь.

Відповідно платіжної інструкції №2.314913247.1 АТ «КБ «Приватбанк» від 18.09.2025 ОСОБА_2 сплатив АО «ЛІГАЛАЙ АЙК`Ю ГРУП» 23 000 грн, призначення платежу сплата за рахунок №222 від 17.09.2025 (т. 2 а.с. 165 зворот - 166).

Під час перегляду справи в апеляційному суді адвокат Матвійчук А.С. підготувала та подала до суду відзив на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції з відповідними додатками, а також з доказами їх направлення позивачу ОСОБА_1 та його адвокату Сагайдаку А.В. (т. 2 а.с. 156-175).

Заперечень щодо розміру та обґрунтованості вказаних судових витрат відповідача у суді апеляційної інстанції від сторони позивача не надходило.

Враховуючи вищезазначені правові висновки Верховного Суду, встановлені обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та заперечення ОСОБА_1 щодо їх розміру, витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню на суму 7 500 грн, оскільки надання адвокатом правничих послуг підтверджується належними доказами, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та повністю підтверджуються матеріалами справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду Чернігівського районного суду від 20 серпня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко