УХВАЛА

18грудня 2025 року

м. Київ

справа № 761/3148/25

провадження № 61-15792ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав на об`єкт будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ВКФ Фарби України», в якому просила визнати за нею майнові права на об`єкт будівництва - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :91:050:0046), загальною площею 63,63 кв.м (у ході будівництва змінено на 63,8 кв.м).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року апеляційну представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав на об`єкт будівництва задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва -двокімнатну квартиру, будівельний АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :91:050:0046), загальною будівельною площею 63,63 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

15 грудня 2025 року ТОВ «ВКФ Фарби України» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

ТОВ «ВКФ Фарби України» порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду

від 09 жовтня 2025 року складено 10 листопада 2025 року та отримано заявником отримано в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» лише 13 листопада 2025 року, на підтвердження зазначеного надано картку руху документу.

Врахувавши наведенізаявником обставини, взявши до уваги, що постанова Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у підсистемі «Електронний суд» доставлена сторонам 13 листопада 2025 року, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними. Клопотання ТОВ «ВКФ Фарби України» підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження - поновленню на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року визнано доречним вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

За змістом частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено висновок, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

За таких обставин, ціна позову у розглядуваній справі має визначатися вартістю спірного майна (майнових прав).

Суди попередніх інстанцій встановили, що за попереднім договором купівлі-продажу майнових прав, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ВКФ Фарби України», ціна об`єкта (сума основного договору) становитиме 561 216,60 грн. Отже ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року (250 х 3 028 грн = 757 000 грн). Таку ж ціну позову ТОВ «ВКФ Фарби України»зазначило у касаційній скарзі.

Виходячи з вищенаведеного, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзіТОВ «ВКФ Фарби України» зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд, взявши до уваги ціну позову та предмет позову, надану судом апеляційної інстанції оцінку наявним у матеріалах справи доказам (зокрема, умовам попереднього договору) і встановленим обставинам, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Незгода заявника з встановленими судами обставинами та правовою оцінкою наявних у матеріалах справи доказів не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Заявник не довів існування суперечливих висновків Верховного Суду з вирішеного апеляційним судом питання. Також заявником не доведено, що ця справа має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскількиТОВ «ВКФ Фарби України» подало касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною другою статті 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» на та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав на об`єкт будівництва.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович