ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/9392/24
Номер провадження 22-ц/818/3662/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 березня 2025 року в складі судді Болибока Є.А. по справі № 619/9392/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2016 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» (A-Банк) з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2024 року складає 120 338,83 грн, з яких: 81 956,66 грн заборгованість за кредитом, 38 382,17 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 березня 2016 року в розмірі 120 338,83 грн станом на 31 жовтня 2024 року, а також 3028,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 березня 2025 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість в розмірі 120 338,83 грн та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з неї на користь банку.

08 квітня 2025 року представник відповідачки адвокат Орел В.В. подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 квітня 2025 року заяву представника відповідачки адвоката Орла В.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На вказане судове рішення 21 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Орел В.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність умов для ухвалення заочного рішення, а саме: вважав належним повідомленням відповідачки про дату та час розгляду справи шляхом направлення повідомлення у застосунок «Viber», незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутня її заява про отримання судової повістки за допомогою смс-повідомлення чи застосунку «Viber». Крім того, визнав зловживанням процесуальними правами знаходження представника відповідачки на стаціонарному лікуванні. Ухвала про заочний розгляд справи не постановлена. З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 18 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 надала свою згоду на укладання договору про надання банківських послуг, а також підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання послуги накопичення «скарбничка» та згодна оформити дану послугу. Відомостей про намір отримання кредитного ліміту у вказаній заяві не міститься. Крім вказаного, до позовної заяви не надано копію Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку в редакції на дату підписання заяви-анкети від 18 березня 2016 року та на дату встановлення кредитного ліміту 08 січня 2021 року. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору. З довідки за лімітами вбачається, що ліміт з 18 березня 2016 року по 08 січня 2021 року дорівнював 0,00 грн. Водночас, з розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 січня 2017 року у відповідачки виникає заборгованість за тілом кредиту. З розрахунку заборгованості неможливо встановити порядок її нарахування, що унеможливлює подання контррозрахунку. У матеріалах справи немає підтвердження повідомлень відповідачки, як споживача кредитних послуг, про умови кредитування та узгодження з нею саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які вважав узгодженими Банк.

25 червня 2025 року від АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив відмовити у її задоволенні та залишити заочне рішення суду без змін, розглядати справу без його участі. Відзив мотивовано тим, що відповідачка в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила своїм підписом факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачка користувалась кредитом, отже ознайомилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилась з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Наявна у відповідачки заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються із Анкети-Заяви, Тарифів та Умов і Правил (актуальна копія яких була додана до позову). 09 серпня 2020 року відповідачкою було підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою Кредитна картка, в якому чітко зазначені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт підписано за допомогою електронного підпису, який є аналогом власноручного підпису. На підтвердження розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка.

Разом з відзивом банком надано копію Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаного електронним підписом ОСОБА_1 09 серпня 2020 року, який колегія суддів не приймає як новий доказ в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції його подано не було, поважних причин неподання доказу банком не зазначено.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 грудня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 та її представник адвокат Орел В.В. отримали в електронних кабінетах 09 червня 2025 року (а.с. 249-251).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 березня 2016 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до умов якої вона погоджується з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг (а.с. 12).

Згідно з довідкою за картами відповідачці було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком дії до серпня 2018 року, № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2024 року, № НОМЕР_4 строком дії до грудня 2031 року (а.с. 10).

З довідки за лімітами, виданої АТ «А-Банк», вбачається, що ОСОБА_1 18 березня 2016 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 0 грн. 08 січня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 30 000,00 грн, 07 травня 2021 року зменшено до 29 000,00 грн, 08 травня 2021 року зменшено до 25 000,00 грн, 17 січня 2022 року збільшено до 37 000,00 грн, 23 вересня 2023 року збільшено до 82 000,00 грн (а.с. 11).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 березня 2016 року станом на 31 жовтня 2024 року склала 120 338,83 грн, з яких: 81 956,66 грн заборгованість за кредитом, 38 382,17 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 5-9).

До позовної заяви банк також додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк» (а.с. 14-20), Тарифи по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а.с. 20 зворот -21), які підпису відповідачки не містять.

За змістом статті 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені АТ «Акцент-Банк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви б/н від 18 березня 2016 року, відповідачці була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом 0 грн, який у подальшому було збільшено. У самій заяві відсутня інформація про вид банківської послуги, яку відповідачка мала намір отримати, тип кредитної картки, кредитний ліміт, строк кредитування та відсоткову ставку (а.с. 12).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі, розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» як невід`ємну частину договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», за відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При цьому, згідно з частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи і не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 березня 2016 року, шляхом підписання Анкети-Заяви.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача в кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», оскільки Умови та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «Акцент-Банк» не було дотримано вимоги, передбачені чинним законодавством України, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Доводи банку, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що відповідачка підписала Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, колегія суддів не приймає, оскільки, як вже зазначалось, банком не було надано паспорт до суду першої інстанції. Крім того, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Щодо заборгованості за тілом кредиту, то колегія суддів також не вбачає підстав для її стягнення, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи доказів видачі відповідачці кредиту і користування нею кредитними коштами, а саме виписки по рахунку ОСОБА_1 , в якій містилась би повна інформація про отримання кредитних коштів, їх витрати, рух коштів, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованості тощо.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

За відсутності виписки по рахунку суд позбавлений можливості встановити, яку суму кредитних коштів відповідачкою було фактично витрачено, яку суму внесено на погашення заборгованості та яку суму банком неправомірно списано як проценти за користування кредитом, розмір яких, як вже зазначалось, в анкеті-заяві не узгоджено, тобто визначити наявність заборгованості і її дійсний розмір.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу принципу змагальності сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст.13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема виписки з рахунку, є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з наведеного, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк».

Разом з тим, доводи представника відповідачки щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи колегія суддів відхиляє, оскільки у матеріалах справи міститься довідка про отримання адвокатом Орлом В.В. 04 лютого 2025 року судової повістки на 12 березня 2025 року (а.с. 80), а також його клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 12 березня 2025 року (а.с. 83), що свідчить про його обізнаність про дату і час розгляду справи. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України), отже посилання на неналежне повідомлення відповідачки про розгляд справи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Сплачений банком судовий збір за подачу позову у розмірі 3028,00 грн (а.с. 1) у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладається на нього і відшкодуванню йому не підлягає.

Сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4542,00 грн (а.с. 235) у зв`язку з її задоволенням та відмовою у задоволенні позову підлягає стягненню на її користь з АТ «Акцент-Банк».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вулиця Батумська, 11) на користьОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина