Ухвала

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 754/7334/25

провадження № 61-15428зно25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення (це ухвали від 4 (дві).12.25 року Касаційного цивільного суду) у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив відшкодувати заподіяну йому шкоду у розмірі 300 000,00 грн.

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 26 червня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд ухвалою від 26 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року повернув у зв`язку з тим, що вона подана в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції.

20 листопада 2025 року ОСОБА_1 надіслав засобами електронного зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2025 року у цій справі.

Верховний Суд ухвалою від 24 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2025 року повернув заявнику з підстав передбачених частиною третьою статті 44 ЦПК України.

26 листопада 2025 року надіслав на електронну адресу Верховного Суду скріплену електронним цифровим підписом заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2025 року за нововиявленими обставинами (там істотні для справи обставини, що не були встановлені судом), в якій просив скасувати цю ухвалу повністю і передати справу для продовження розгляду у Деснянський районний суд м. Києва.

29 листопада 2025 року ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Верховного Суду скріплену електронним цифровим підписом заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2025 року за нововиявленими обставинами (там істотні для справи обставини, що не були встановлені судом), в якій просив скасувати ухвалу методом перегляду, які: 1) від 26 червня 2025 року Дніпровського районного суду м. Києва; 2) від 26 вересня 2025 року Київського і передати справу для продовження розгляду у Деснянський районний суд м. Києва. Також, у тексті заяви висловив недовіру судді Зайцеву А. О. , а також заперечення проти того, щоб вищезгаданий суддя розглядав та вирішував заяву ОСОБА_1 .

Верховний Суд ухвалою від 02 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Зайцева А. Ю. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2025 року визнав необґрунтованою та передав вказану заяву для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2025 року визнав подання ОСОБА_1 заяви в частині заявленого відводу судді Зайцеву А. Ю. зловживанням процесуальним правом і повернув її скаржнику.

Верховний Суд ухвалою від 04 грудня 2025 року визнав зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 заяв про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2025 року у справі № 754/7334/25. Заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2025 року залишив без розгляду. Попередив ОСОБА_1, що продовження зловживання процесуальними правами у справі № 754/7334/25 може призвести до застосування щодо нього заходів процесуального примусу, передбачених ЦПК України.

Верховний Суд ухвалою від 04 грудня 2025 року доповнення ОСОБА_1 до заяви про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 листопада 2025 року за нововиявленими обставинами повернув заявнику без розгляду у зв`язку із тим, що вона не скріплена електронним цифровим підписом.

08 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву «про перегляд судового рішення (це ухвали від 4 (дві).12.25 року Касаційного цивільного суду)», у якій просить скасувати ухвали і передати справу на продовження розгляду у Дніпровський райсуд м. Києва. У цій заяві висловив недовіру судді-доповідачу. Обґрунтував заяву так:

«По-2: вищевказаний суддя, який з КЦС, ЗОБОВ*ЯЗАНИЙ виконувати вимогу п.3 ч.1 ст.36 ЦПКУ (є і інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді) - а т.я. вищевказаний суддя, я не виключаю, що при розгляді інших справ у яких я є участником, буде розглядати і їх вирішувати, упереджено та необ`єктивно - так воно уви і сталося!!!: навожу вам докази щойно сказаного:

його с/рішення А.Зайцева від 3.06.25р, справа № 754/1281/25 - моя заява про його відвід 22.06.25р.

Вважаю також за необхідне замітити і це НАЙГОЛОВНІШЕ!!! - у вищевказаній статті не вказано, що повинна бути обов`язково подана заява про відвід і те, що вона обов`язково повинна буди розглянута і вирішена, а це НАЙ-СУТТЄВІШЕ моє уточнення по вимогам цієї статті (ці мої слова підтверджує також ч.2 ст.19 КУ - своїми словами тлумачення: «що написано - те й повинно виконуватись з урахуванням принципу «Верховенства права» (ст.8 КУ) - якщо казати по простому).

По-3: повторюся ще раз - на цей раз для акценту: п.3 ч.1 ст.36 ЦПКУ - «Суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи», а підтвердження цього - див.вище ... вам же вимоги ч.2 ст.19 КУ ще не «пустий звук», а? Наполеглево пропоную вам ці конституційні вимоги НЕУХИЛЬНО виконати, вас це ЗОБОВ`ЯЗУЄ до речі ст.68 КУ ... не думаю, що ви на КОНСТИТУЦІЮ УКРАЇНИ «наплюєте»!

вищевказані дії цього судді караються також ст.367 ККУ і це тільки підтверджує вимогу п.3 ч.1 ст.36 ЦПКУ, яка цим суддею проігнорована і мою заяву про його відвід, які він також проігнорував ... нагадаю вам для акценту знову: суддя прямо чи побічно може бути заінтересований у результаті розгляду справи ... запом*ятали?

По-4: вищевказаний суддя проігнорував у вказаної мною його ухвалі вимоги ст.3 КУ, а саме: КОНСТИТУЦІЙНИЙ ОБОВ*ЯЗОК для нього - «утвердження і забезпечення моїх прав». Перегляньте вказані мої заяви про перегляд ... - у постановлених ухвалах цього судді на них не розглянуті по суті усі питання, які я там порушив, а саме: а) питання ПО СУТІ поданої заяви та б) питання про відвід (одне з питань точно з них взагалі не розглянуто!!! - це наочне порушення ним вимог ст.3 КУ). А це є ОБОВ*ЯЗКОВОЮ ВИМОГОЮ для нього і не виконання цих конституційних вимог - це ЗЛОЧИН: ст.367 ККУ (ст.3 ЦПКУ - «Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України ...).

Ну, яке може бути після цього справедливе судочинство, коли одні і тіж порушення норм процесуального права цей суддя у подальшому допускає? - да ніякої справедливості від нього чекати буде глупо і це підтверджується фактами, які я навів вище!!!- а ст.3 ЦПКУ треба НЕУХИЛЬНО ВИКОНУВАТИ (ст.68 ВИМАГАЮ: не виконуйте НПА, які нижче за рангом виконання чим ВИМОГИ КОНСТИТУЦІЇ (ч.2 ст.19 КУ), бо це принцип ВЕРХОВЕНСТВО ПРАВА (ст.8 КУ) ... короче: я ПОДИВЛЮСЬ і буду реагувати адекватно і жорстко, якщо звісно буде навпаки, бо мені вже імітація «справедливого судочинства» вже до «бісів» набридла ... не доводьте мене до «крайньої межі», прошу вас!!!!!!!!!!!, ібо я можу «зірватись» - у мене НЕРВОВО-ПСИХІЧНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ (про це див.нижче) ... і все буде за законом - так, що це не залякування: не сплутайте!

…Примітка: і навіть розумовому на 1 % зрозуміло - цю заяву не може розглядати і вирішувати А.Зайцеву (п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПКУ).

Наступне не має ніякого відношення до вищевказаної заяви про перегляд ... - я це звернення навожу вам для того, щоб ви добряче подумали і не потрапили в «просак», врахував усе нижчевказане ... якщо будуть питання готовий вам зразу ж відповісти.

Що означає «просак»: мається на увазі моє звернення у Генпрокуратуру для порушення кримінального провадження щодо творимого БЕЗЗАКОННЯ суддею А.Зайцевим, вашого колллллллллегу по КЦС ВСУ, який імітував т.з. «розгляд і вирішення» моєї справи.» (мову оригіналу збережено).

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пунктів 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Частиною першою статті 44 ЦПК передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 20; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803) тощо).

Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22; № у ЄДРСР 80854817), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (№ у ЄДРСР 81013341), від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19 (№ у ЄДРСР 85775709), від 7 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (№ у ЄДРСР 96669462), від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 22; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238), ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 21-22; № у ЄДРСР 105961803)).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, рішення від 24 травня 1989 року, заява № 11/1987/134/188, § 48). Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у певній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (§ 46 вказаного рішення).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Безперечно, учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також щодо незалежності та безсторонності суддів. Він вправі висловити ці сумніви у поданій до суду заяві про відвід. Проте має бути стриманим і коректним, утримуватися від надання особистісних характеристик й оцінок, а тим паче від огульних і надуманих звинувачень суддів у вчиненні злочинів. Крім цього, учасник справи не може використовувати інститут відводу суддів із метою схиляння суду до ухвалення бажаного для нього процесуального рішення (див. ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21 (пункти 23-24; № у ЄДРСР 105961803)).

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Верховний Суд в ухвалах від 03 і 04 грудня 2025 року вже визнав зловживанням процесуальними правами дії заявника щодо подання заяви про відвід судді Верховного Суду Зайцеву А. Ю. і заяви «про перегляд судового рішення (це ухвала від 24.11.25 року Касаційного цивільного суду)», в яку була включена заява про відвід. Заявник був попереджений, що у разі продовження зловживання процесуальними правами до нього буде застосований захід процесуального примусу у вигляді штрафу. Незважаючи на це, 08 грудня 2025 року він подав чергову заяву «про перегляд судового рішення (це ухвали від 4 (дві).12.25 року Касаційного цивільного суду)», в якій висловив недовіру судді Зайцеву А. Ю. та застеріг його від її розгляду.

Отже, подаючи майже ідентичні заяви у різних провадженнях, зокрема з метою заявити відвід судді, ОСОБА_1 діє не з метою виконання завдання цивільного судочинства. Він не виконав обов`язок виявляти повагу до суду та судді: виклав аргументи про відвід судді-доповідача у манері, далекій від ділового спілкування, у неприйнятній формі критикував суддю за ухвалення інших судових рішень, назвав його дії «імітацією «справедливого судочинства», з посиланням на своє захворювання застерігав суд від дій, які не відповідають його інтересам, а також від виконання юридичних норм, які мають нижчу юридичну силу, ніж Конституція України, зокрема ЦПК України, обіцяв «зірватися» і «реагувати жорстко».

Такі висловлювання виходять за процесуально допустимі межі оцінки дій суду, спрямовані на досягнення бажаного для заявника результату, а не на виконання завдання цивільного судочинства, яке згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, фактично заявник використав інститути відводу та перегляду судових рішень не для забезпечення розгляду справи незалежним і неупередженим судом, а з іншою метою.

З урахуванням наведеного, дії ОСОБА_1 є проявом недобросовісної реалізації відповідних процесуальних прав всупереч завданню цивільного судочинства, тобто з іншою метою, ніж для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення конкретної цивільної справи. Тому заяву «про перегляд судового рішення (це ухвали від 4 (дві).12.25 року Касаційного цивільного суду)» слід повернути заявникові через зловживання ним правом на її подання.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередження, видалення із залу судового засідання, тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, привід, штраф.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб, який з 1 січня становить 3 028,00 грн.

Оскільки вживання в заяві «про перегляд судового рішення (це ухвали від 4 (дві).12.25 року Касаційного цивільного суду)» образливих висловлювань стосовно судді суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 його процесуальними правами, та полягає у їх недобросовісному використанні, Верховний Суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Верховний Суд попереджає заявника, що у разі подальшого зловживання процесуальними правами на нього може бути накладений штраф у розмірі до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України), що становить до 30 280,00 грн.

Керуючись статтями 2, 44, 148, 260, 263 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву про перегляд судового рішення (це ухвали від 4 (дві).12.25 року Касаційного цивільного суду) у справі № 754/7334/25 повернути ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України; вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01021; код у ЄДР: 26255795) штраф у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.

Надіслати учасникам справи та Державній судовій адміністрації України копію цієї ухвали.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов