Єдиний унікальний номер судової справи 462/6708/24
Номер провадження 6/462/215/25
УХВАЛА

про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

23 грудня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

за участі секретаря судового засідання Бойко Д. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові матеріали письмової заяви уповноваженого представника заявника адвоката Луки Тараса Миколайовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 462/6708/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк»), , електронна пошта: , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100 до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

І. Рух справи.

Уповноважений представник позивача АТ «Сенс Банк» Мужик Н. Т., 22.08.2024 року (вх. № 19470) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований в системі «Електронний суд» 22.08.2024 року) з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 500570397 у розмірі 216 530 грн. 85 коп.;

- стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 22.08.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі.

Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 20.09.2024 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2024 року ухвалено позовну заяву АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 500570397 від 28.10.2016 року у розмірі 216 530 грн. 85 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 3 247 грн. 96 коп. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.02.2025 року заяву уповноваженого представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Луки Т. М. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.10.2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.112024 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2016 року в розмірі 92 163 грн. 60 коп., з яких: 75 100 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17 063 грн. 21 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 856 грн. 30 коп. судових витрат.

ІІ. Щодо заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

11.12.2025 року (вх. № 28194) уповноважений представник заявника адвокат Лука Т. М. звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою (документ сформований в системі «Електронний суд» 10.12.2025 року) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 462/6708/24 за позовною заявою АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просить суд:

- визнати виконавчий лист виданий на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2024 року у справі № 462/6708/24, яким позовну заяву АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 500570397 від 28.10.2016 року у розмірі 216 530 грн. 85 коп., стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 3 247 грн. 96 коп. судового збору таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтуванні заяви, у тому числі повідомлено суд, що постановою Львівського апеляційного суду від 22.10.2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2024 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» та в частині розподілу судових витрат змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2016 року в розмірі 92 163 грн. 60 коп., з яких: 75 100 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17 063 грн. 21 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також зазначено, що оскільки виконавчий лист це спосіб реалізації судового рішення шляхом його примусового виконання, і, крім того, за змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, то виконавчий лист у будь-якому випадку повинен бути виписаний та виданий. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25.09.2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване.

ІІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі.

Учасники процесу у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Так, суд ухвалив проводити розгляд заяви за відсутності учасників справи, які у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду заяви були повідомлені належним чином, оскільки згідно із положенням ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Окрім цього, у зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Позиція суду.

Розглянувши подану заяву, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані документи, суд виходить із необхідності забезпечення належного балансу між обов`язковістю судових рішень та реальним змістом правовідносин, що склалися між сторонами.

Суд враховує, що судове втручання має бути спрямоване на вирішення реального та актуального правового спору, а також на усунення процесуальних дій, які втратили практичний сенс у зв`язку зі зміною або припиненням відповідних правовідносин. Наявність процесуального документа сама по собі не може зумовлювати продовження його застосування за відсутності фактичного підґрунтя для реалізації передбачених ним наслідків.

Оцінюючи обставини справи, суд виходить із того, що зміст і обсяг прав та обов`язків сторін визначаються не лише ознаками процесуального документа, а й фактичним станом їх реалізації, з урахуванням принципів правової визначеності, пропорційності та справедливості.

За таких умов суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, динаміку їх розвитку та значення заявлених вимог у контексті досягнення мети судового захисту, що передбачає приведення процесуальних дій у відповідність до реального правового стану, а не їх формальне продовження.

V. Встановлені судом обставини.

Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2024 року ухвалено позовну заяву АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 500570397 від 28.10.2016 року у розмірі 216 530 грн. 85 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 3 247 грн. 96 коп. судового збору.

Суд враховує, що 20.12.2024 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист.

Із наданих заявником документів вбачається, що 23.01.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореною П. І. відкрито виконавче провадження ВП № 76933828.

У подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 22.10.2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.112024 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на корсить АТ «Сенс Банк» та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2016 року в розмірі 92 163 грн. 60 коп., з яких: 75 100 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17 063 грн. 21 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 856 грн. 30 коп. судових витрат.

VІ. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї зави та застосовані норми права.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов`язковості виконання судових рішень.

Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 п. п. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих назабезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02 від 26.04.2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06 від 19.02.2009 року). Невиконанням рішення суду, яке набуло законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.

Невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас, суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року за заявою № 31443/96 у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд враховує, що ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, зазначеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.09.2021 року у справі № 824/254/19:

«Виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання».

Згідно з правовою позицією, зазначеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.08.2021 року у справі № 814/775/20:

«Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання».

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У доктрині приватного права припинення зобов`язання обумовлюється дією правоприпиняючих юридичних фактів. Юридичні факти, що зумовлюють припинення зобов`язання, отримали назву підстав припинення. Припинення зобов`язання це припинення правового зв`язку його суб`єктів, у яких припиняються суб`єктивні права і обов`язки, що складають зміст зобов`язальних правовідносин (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2023 року у справі № 161/13862/19 /провадження № 61-7868св21/).

VІІ. Висновки суду.

Аналізуючи досліджені по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Суд приймає до уваги, що постановою Львівського апеляційного суду від 22.10.2025 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.112024 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2016 року в розмірі 92 163 грн. 60 коп., з яких: 75 100 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17 063 грн. 21 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 856 грн. 30 коп. судових витрат.

З урахуванням наведеного виконавчий лист виданий на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2024 року у справі № 462/6708/24 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню частково, відповідно здійснення виконавчих дій слід продовжити в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, належить задовольнити частково.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352-355, 432 ЦПК України, суд -

постановив:

1. Заяву уповноваженого представника заявника адвоката Луки Тараса Миколайовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 462/6708/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2. Визнати виконавчий лист виданий на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2024 року у справі № 462/6708/24, яким позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 500570397 від 28.10.2016 року у розмірі 216 530 грн. 85 коп., стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3 247 грн. 96 коп. судового збору таким, що не підлягає частковому виконанню, залишивши до примусового виконання суму заборгованості за кредитним договором № 500570397 від 28.10.2016 року у розмірі 92 163 грн. 60 коп. та 3 247 грн. 96 коп. судового збору (без врахування проведеного стягнення за час примусового виконання рішення суду).

3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

4. Порядок оскарження ухвали суду та набрання нею законної сили.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (ч. 2 ст. 261 ЦПК України).

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко