БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1833/25
Провадження № 6/730/30/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2025 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Магомедової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни заяву головного державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко В.М. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшла заява головного державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко В.М. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Борзнянському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № АСВП 74731168 з примусового виконання виконавчого листа № 738/722/22, виданого 08.11.2022 Менський районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 шкоди у розмірі 104193,00 грн завданої кримінальним правопорушенням, із зарахуванням до місцевого бюджету Менської міської ради грошових стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, що надійшов до відділу 11.04.2024.

Головним державним виконавцем Савченко Вірою Михайлівною на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 74731168, копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження.

За виконавчим документом № 738/722/22, виданим 08.11.2022, боржник жодної оплати не вчинив.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен с вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, шо кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа мас право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла .шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національні поліції - до припинення нагляду.

Пункт дев`ятнадцятий частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 441 УПК України (або 337 ГПК України) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Державним виконавцем здійснювалися всі необхідні дії з метою виконання рішення суду, боржнику направлявся виклик про явку до державного виконавця на адресу зазначену у виконавчому листі, однак боржником дані вимоги не виконані, як і не надано інформацію державному виконавцю про наявні в нього доходи та майно.

Тобто з початку відкриття виконавчих проваджень дій на погашення заборгованості боржником не вчинено, не повідомлено про наявність майна, рахунків, доходів, не повідомлено про зміну адреси проживання (за наявності такого факту), а також є підстави вважати, що у даному випадку наявний факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Боржник на вимогу державного виконавця не з`явився, декларацію про доходи та майно не подає, умисно ухиляється від виконання судового рішення та не сплачує заборгованість, має закордонний паспорт.

Обмеження у праві виїзду за межі України перебуває у справедливому балансі між правами заявника та публічними інтересами (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і не майновим правам заявника ( у тому числі - більшої, аніж шкода, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

З метою виявлення майна, що належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення, отримання інформації щодо наявності чи відсутності банківських рахунків, встановлення місця роботи або отримання пенсії було направлено запити до:

Державної податкової служби України та отримано інформаційну довідку від 02.12.2025 про відсутність джерела отримання доходів боржника - фізичної особи;

Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, місце роботи від 02.12.2025 та отримано інформаційну довідку за № 303637626 від 02.12.2025 про місце роботи та отримання пенсії- дані відсутні;

Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів та отримано інформаційну довідку від 14.11.2025 про відсутність даних про зареєстровані транспортні засоби.

Для забезпечення виконання виконавчого документа державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника від 16.04.2024 та постанова про накладення арешт майна боржника від 16.04.2024.

На запит до Державної прикордонної служби України від 15.12.2025 отримано інформаційну довідку № 305849786 від 15.12.2025, що в ДПС України відсутні дані щодо перетину боржником ОСОБА_1 державного кордону з 01.01.2025 по 15.12.2025.

Державним виконавцем здійснено перевірку майнового стану боржника за адресою АДРЕСА_1 . У результаті перевірки складено акт про неможливість стягнення від 02.12.2025, що майно, на яке можливо звернути стягнення, у боржника не виявлено.

Згідно інформаційної довідки Борзнянського СДМС № 1406 від 10.12.2025 ОСОБА_1 не документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Отже, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, був повідомлений належним чином.

На підставі ч. 4 ст. 441 ЦПК України інші учасники у судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Судом встановлено, що на виконанні у Борзнянському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № АСВП 74731168 з примусового виконання виконавчого листа № 738/722/22 виданого 08.11.2022 Менський районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 , шкоди у розмірі 104193,00 грн, завданої кримінальним правопорушенням, із зарахуванням до місцевого бюджету Менської міської ради грошового стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, що надійшов до відділу 11.04.2024.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що рішення суду боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржником не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до державного виконавця для надання пояснень щодо причини не виконання рішення суду, на виклики боржник не з`явився, про причини не явки не повідомив.

Державним виконавцем складено акт, яким встановлено неможливість стягнення, оскільки майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та МВС, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє, кошти на виявлених рахунках боржника у банківських установах в розмірі, достатньому для задоволення вимог стягувача, недостатньо. Боржник офіційно не працює, рішення суду не виконує.

Боржник не одержує доходи згідно відповідей з Державної податкової служби та Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Державним виконавцем вжито усіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», однак рішення суду боржником до даного часу не виконується, що підтверджується матеріалам доданими до подання.

Як вбачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як слідує з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

З наданих державним виконавцем доказів судом встановлено, що обмеження у праві виїзду за кордон є справедливим обмеженням, воно носить тимчасовий характер та є дієвою юридичною санкцією, яка зумовить припинення нехтування своїми обов`язками та змусить боржника віднайти способи для принаймні часткового виконання рішення суду.

При цьому суд враховує те, що ОСОБА_1 обізнаний про наявність виконавчого провадження, однак жодних активних дій на виконання рішення суду не вчиняє, його поведінка є пасивною, останній не намагається виконати рішення суду хоча б частково чи повідомити уповноважених осіб про об`єктивну неможливість виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 260-261, ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко В.М. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до виконання ним свої зобов`язань за виконавчим листом № 738/722/22 виданим 08.11.2022 Менський районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 шкоди у розмірі 104193,00 грн, завданої кримінальним правопорушенням, із зарахуванням до місцевого бюджету Менської міської ради грошового стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Копію ухвали направити головному державному виконавцю Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко В.М. для подальшої організації її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Суддя Ріхтер В.В.