Провадження № 2-о/357/515/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Сомок О.А.,

секретар судового засідання Пугач В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін. Рух справи в суді

ОСОБА_1 (далі «Заявник») через свого представника адвоката Яремчук Т.Л. звернулася до суду з заявою до ОСОБА_2 (далі «Заінтересована особа») про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.1973 по 10.12.1992 року. Після розлучення вони проживали окремо. ОСОБА_1 проживала і проживає на даний час в квартирі, яка лишилася їй після розлучення за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 спочатку проживав у власній квартирі, яку придбав, а згодом переїхав у будинок, який йому лишився після розлучення, за адресою: АДРЕСА_2 . Тривалий час після розлучення, ОСОБА_1 намагалася підтримувати з колишнім чоловіком нормальні (дружні) стосунки, так як в них на той час були ще двоє неповнолітніх дітей. Колишній чоловік дозволяв ОСОБА_3 користуватися частиною земельної ділянки для дачної городини в літній сезон, а вона дозволяла колишньому чоловіку іноді зупинятися на кілька днів проживати в її квартирі в м. Біла Церква, коли той приїздив до міста у справах.

Так, на початку вересня 2025 року, колишній чоловік ОСОБА_2 попросився пожити якийсь час в її квартирі, пояснивши це тим, що він хворіє і потребує догляду та йому необхідно проходити медичні обстеження в м. Біла Церква.

Незважаючи на довірливість та доброту ОСОБА_1 , ОСОБА_2 постійно проявляв до неї неповагу, всім був невдоволений, ображав словесно, штовхав, завдавав стусанів та побоїв (в тому числі і по голові), вона навіть по декілька днів не могла вставати з ліжка. Більше того, ОСОБА_2 вимагав від ОСОБА_1 віддати йому документи та оформити квартиру на нього, навіть декілька разів записувався до нотаріуса, на що ОСОБА_1 відмовлялася, і це ще більше розлючувало ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є людиною досить похилого віку з нестабільним здоров?ям, самостійно захистити себе не в змозі, через постійний острах та сором, вона боялася викликати поліцію чи швидку, та все мовчки терпіла.

Не витримавши нарешті такої поведінки колишнього чоловіка після чергового домашнього насильства, ОСОБА_1 попросила колишнього чоловіка покинути її квартиру, проте останній відмовився та продовжив вчиняти відносно неї психологічне та фізичне насильства. Тому, в середині листопада розповівши вже все сину, поїхала до нього в м. Київ, допоки ОСОБА_2 звільнить квартиру.

27 листопада 2025 року, ОСОБА_1 разом зі своїм сином повернулася з м. Києва та застала в квартирі колишнього чоловіка. В ході прохання покинути її квартиру та залишити в спокої, ОСОБА_2 почав вимагати від неї переписати на нього квартиру, почав словесно ображати її, а в подальшому накинувся та завдав ударів по голові та тулубу.

27 листопада 2025 року о 09.30 год. було викликано поліцію та зафіксовано факт вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного домашнього насилля відносно ОСОБА_1 та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП України. Також було винесено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 10 діб.

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, згідно інформації з єдиного реєстру судових рішень України - справа №357/20113/25, постанова від 15.12.2025.

08.12.2025 року, відразу після закінчення дії Термінового заборонного припису, ОСОБА_2 знову прийшов до місця проживання ОСОБА_1 , гучно стукав у двері, викрикував образи та погрози, вимагав щоб та відчинила дівері. Була викликана поліція, проте ОСОБА_2 втік до приїзду поліції.

Враховуючи зазначене, наявність психологічного та фізичного домашнього насильства, що чинить колишній чоловік ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , а також наміри останнього, що виражаються у постійних образах, погрозах та залякуваннях і є ризики їх повторення, ОСОБА_1 є жертвою домашнього насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно, всі перелічені обставини, зумовлюють необхідність у зверненні до суду щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 у вигляді заборонити йому будь-яке спілкування, перебувати та наближатися до місця фактичного постійного проживання ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким заборонити:

- наближатися на відстань меншу ніж 300 метрів до місця фактичного постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

22.12.2025 ухвалою суду вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначити судове засідання на 23.12.2025.

23.12.2025 заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення справи суду не надав.

23.12.2025 від представника заявника ОСОБА_4 надійшла заява у якій вона просить розгляд заяви проводити без її участі та без участі Заявника, яка через літній вік та стан здоров`я не може з`явитись до суду. Заяву про видачу обмежувального припису підтримала та просила задовольнити.

Керуючись ч.1 ст.350-5 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд заяви без участі Заявника та Заінтересованої особи.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.1973 по 10.12.1992 року, що підтверджується копією сторінок паспорта ОСОБА_1 та свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 .

27.11.2025 відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис строком на 10 днів (зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою). Термін дії заборони закінчився 07.12.2025.

Відповідно до Постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 15.12.2025 у справі №357/20113/2025, ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке полягало у вчиненні ним протягом двох місяців відносно ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що виражалось у образах та побитті, чим міг завдати шкоди фізичному та психологічному здоров`ю останньої. Під час розгляду даної справи судом, окрім іншого, встановлено, що за формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 27.11.2025, рівень небезпеки визначений, як високий. ОСОБА_2 у ході розгляду вину визнав.

З медичних документів наданих ОСОБА_1 вбачається, що починаючи з 18.11.2025 вона зверталась за консультаціями до лікарів у зв`язку з отриманими травмами від удару по голові, з її слів, після побиття її колишнім чоловіком 2 місяці тому.

Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та колишнє подружжя.

Пунктом 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, постанова від 24 жовтня 2019 року у справі № 752/21955/19 ).

Відповідно до ч. 1ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що Заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінюючи сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків та заходів тимчасового обмеження прав.

Вирішуючи цю заяву, суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків.

З урахуванням викладеного, враховуючи суспільні інтереси та інтереси Заявника, наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , оскільки він неодноразово вчиняє насильство щодо Заявника, незважаючи на заходи вжиті поліцією з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає необхідним застосувати до кривдника обмежувальний припис строком на шість місяців та встановити заборони щодо перебування на відстані не менше 300 метрів до місця проживання Заявниці за адресою її проживання, а також заборонити Заінтересованій особі вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно ч. 4ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст.247,259,263-265,268,350-1-350-6 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців, яким заборонити йому:

- наближатися на відстань меншу ніж 300 метрів до місця фактичного постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду..

Повне судове рішення складене 23.12.2025.

Суддя О. А. Сомок