Справа № 309/3732/24
Провадження № 2/309/964/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лук`янової О.В.

за участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Комунальне некомерційне підприємство «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, посилаючись на те, що:

-ухвалою Тячівського районного суду від 28.07.2022 у справі №307/1709/22 клопотання законного представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, задоволено, у зв`язку з примиренням останнього з потерпілим;

- ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він 16 квітня 2022 року, о 8 годині 22 хвилини, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи смт.Буштино Тячівського району Закарпатської області, по вулиці Головна, біля будинку №227, рухаючись по правій смузі руху у напрямку м.Тячів Закарпатської області, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку і уникнути наїзду на пішохода, проявив неуважність та рухаючись зі швидкістю 109-121км/год, тобто, значно перевищивши максимально допустиму швидкість, позаяк згідно п. 12.4 Правил дорожнього руху в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50км/год, та в момент виникнення небезпеки для руху несвоєчасно застосував екстрене гальмування, у зв`язку з чим, не впоравшись з керуванням даного транспортного засобу, допустив наїзд на своїй смузі руху на пішохода ОСОБА_2 , який вийшов з лівої обочини на проїжджу частину дороги, намагаючись перейти її перпендикулярно до руху автомобіля марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: п.1.5; 2.3«б», 12.3; 12.4, який передбачає, що «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.» та п.1.10;

-внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритого внутрішньо-суглобового перелому мета-епіфіза правої великогомілкової кістки, які відносяться по групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, позаяк подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п.1.5, 2.3, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з послідуючими наслідками, а саме: отриманням ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості;

-в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради:

-згідно інформації КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Попович Д.І., перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КН1І «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради 11 ліжко-днів - з 16.04.2022 по 13.05.2022 (медична картка стаціонарного хворого №2238). Витрати на лікування ОСОБА_2 понесені із надходжень, що надійшли від Національної служби охорони здоров`я;

-факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень та його перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із суспільно-небезпечним діянням, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та кримінально-караними діями ОСОБА_1 ;

-відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат»: питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній;

-відповідно до п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходить з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день;

-кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу;

-визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання;

-згідно з п.4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я

-КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради проведено розрахунок одного ліжко-дня в травматологічному відділенні за квітень - травень 2022 року. Згідно довідки КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради вартість одного ліжко-дня в травматологічному відділенні у квітні - травні 2022 року становила 2441грн.03коп.;

- ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Тячівська районна лікарня» з 16.04.2022 по 13.05.2022, тобто 27 ліжко-днів;

-виходячи з вартості одного ліжко-дня, на лікування потерпілого ОСОБА_2 від кримінального правопорушення державою затрачено кошти Національної служби здоров`я України у сумі 65907грн.79коп.;

-згідно інформації Національної служби здоров`я України №22924/2-16-24 від 10.07.2024. відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу, передбачено укладення договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій;

-у зв`язку з цим, між Національної служби здоров`я України та КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, відповідно до якого надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів;

-відповідно до ст.3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відпорної ліцензії та професійної діяльності медичних працівників і фахівців з реабілітації;

-згідно п.1.1 Статуту Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради (далі - Статуту), затвердженого рішенням четвертої сесії Тячівської міської ради восьмого скликання від 28.01.2021 №235, Комунальне некомерційне підприємство «Тячівська районна лікарня» (далі - Підприємство) є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги будь-яким особам в порядку та умовах, встановлених законодавством України та цим статутом;

-підприємство утворене шляхом перетворення комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської районної ради у комунальне некомерційне підприємство «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради за рішенням сесії Тячівської міської ради в порядку, визначеному Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Власником підприємства є територіальна громада;

-відповідно до п.7.3 Статуту: джерелами формування майна та коштів Підприємства є комунальне майно, передане Підприємству відповідно до рішення про його створення, кошти місцевого бюджету, кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення та інші визначені Статутом джерела;

-відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором; про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України;

-таким чином, медичні Послуги надано КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради;

-відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»: держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України, надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій;

-тобто, послуги КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету Укарїни;

-механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КГЖВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1086;

-НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми;

-в той же час, оскільки НСЗУ витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікування потерпілого, котрий перебував на стаціонарному лікуванні у період з 16.04.2022 по 13.05.2022 з вини ОСОБА_1 - на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради, дані кошти необхідно стягнути із відповідача та зарахувати до Державного бюджету України;

звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної служби здоров`я України із зарахуванням коштів до державного бюджету витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 65907грн.79коп..

В судове засідання прокурор Тячівської окружної прокуратури не з`явився, подав до суду заяву /а.с.94/, згідно якого просив провести судове засідання в його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник Національної служби здоров`я України не з`явився, подав до суду клопотання /а.с.76-80/, згідно якого просив провести судове засідання без участі представника Національної служби здоров`я України, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином /а.с.81,93/. Причини неявки суду не повідомив.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради не з`явився, подав до суду клопотання /а.с.86-87/, згідно якої просив провести судове засідання без участі уповноваженого представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність прокурора, представників позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, без фіксування судового процесу.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Виходячи з вимог ч.1 ст.4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 28.07.2022 у справі №307/1709/2 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим /а.с.15-18/.

Згідно ухвали суду обвинувачений ОСОБА_1 16 квітня 2022 року, о 8 годині 22 хвилині, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи в смт.Буштино Тячівського району Закарпатської області, по вулиці Головна, біля будинку №227, рухаючись по правій смузі руху у напрямку м.Тячів Закарпатської області, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку і уникнути наїзду на пішохода, проявив неуважність, та рухаючись зі швидкістю 109-121км/год, тобто, значно перевищивши максимально допустиму швидкість, позаяк згідно п.12.4 Правил дорожнього руху в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50км/год, та в момент виникнення небезпеки для руху несвоєчасно застосував екстрене гальмування, у зв`язку з чим, не впоравшись з керуванням даного транспортного засобу, допустив наїзд на своїй смузі руху на пішохода ОСОБА_2 , який вийшов з лівої обочини на проїжджу частину дороги, намагаючись перейти її перпендикулярно до руху автомобіля марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: п.1.5; 2.3«б», 12.3; 12.4, який передбачає, що «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.» та п.1.10.

Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1206 ЦК України: особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України: держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок) вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Також п.3 Порядку зазначає: визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Пункт 2 Порядку передбачає, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

У фактичні витрати лікарні входять такі видатки:

-видатки на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, медикаментів та перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування;

-накладні витрати;

-заробітна плата працівників;

-нарахування на заробітну плату.

Кожен місяць фактичні витрати лікарні - різні, кількість ліжко-днів різна, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця змінюється.

Згідно з п.4 зазначеного Порядку: стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_2 у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології в КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради в період з 16.04.2022 по 13.05.2022, що підтверджується довідкою /а.с.22/. Загальна кількість ліжко-днів 27. Загальна вартість лікування 65907грн.79коп., які відшкодовані: НСЗУ з державного бюджету 65907грн.79коп..

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»: держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Пунктом 5 ч.1 ст.7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» передбачено, що однією з функції НСЗУ, як уповноваженого органу, передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Згідно листа НСЗУ у період лікування ОСОБА_2 діяли договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №22924/2-16-24 від 10.07.2024, укладені між НСЗУ та КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради, на підставі якого і було відшкодовано лікарні грошові кошти на лікування ОСОБА_2 у розмірі 65907грн.79коп..

Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 зобов`язаний у відповідності до вимог ст.1206 ЦК України відшкодувати 65907грн.79коп. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які надані з державного бюджету України Національною службою здоров`я України.

Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини ОСОБА_1 на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Суд вважає, що прокурор є уповноваженою особою на звернення до суду із цим позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України: в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»: прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до норм Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Правовідносини, пов`язані із використанням бюджетних коштів та наповнюваністю бюджетів становлять суспільний інтерес, а несвоєчасність і неповнота повернення коштів до бюджету цьому суспільному інтересу не відповідає.

Відповідно до вимог ст.89 Бюджетного кодексу України: витрати, які спрямовуються на заклади охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, здійснюються з місцевого бюджету.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»: фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.

Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.

Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до абз.2 п.3 Порядку: у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться у порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

Згідно п.4 Порядку: стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в невідшкодуванні відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти в сумі 65907грн.79коп..

Ненадходження коштів до відповідних бюджетів призводить до порушень діяльності зазначених лікувальних закладів щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.

Незважаючи на факт завдання шкоди інтересам держави, Тячівською міською радою не вжито будь-яких заходів, спрямованих на захист та поновлення порушених інтересів держави в судовому порядку. Цивільний позов про відшкодування шкоди не заявлено та жодних дій щодо стягнення завданих державі збитків не вжито, що свідчить про неналежне здійснення наданих законом повноважень.

Таким чином, порушення інтересів держави (національного, суспільного інтересу) відбулось внаслідок ігнорування відповідачем порядку відшкодування коштів на лікування особи, потерпілого від злочину, яке проведено за рахунок коштів комунального закладу та міського бюджету в цілому. Несвоєчасне надходження коштів ослаблює економічні основи місцевого самоврядування та медичного закладу, позбавляє можливості закладом здійснювати подальше використання коштів міського бюджету на реалізацію програм в сфері охорони здоров`я та надання медичної допомоги іншим хворим тощо.

Аналогічної позиції щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров`я притримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 по справі «Хаммерн (Hammern) проти Норвегії» (скарга №30287/96) встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено.

Велика палата Верховного суду зробила свій висновок щодо поняття «нездійснення або неналежного здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій» (справа № 912/2385/18 від 26.05.2020), відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Відповідно до п.5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 визначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Сам факт незвернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, про що вказується в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Слід звернути увагу, що згідно із ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 вказано, що прокурор, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру» надає можливість такому органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Невжиття компетентним органом відповідних заходів протягом розумного строку після того, як такому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність такого органу.

З метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Хустською окружною прокуратурою направлено лист на адресу НСЗУ за №07.54-113-89-25 від 27.02.2025.

У відповідь на що листом НСЗУ повідомлено, що НСЗУ не наділена повноваженням представляти інтереси держави у справах щодо відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, та не заперечує щодо звернення до суду органами прокуратури.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що держава може вступати як в адміністративні (публічні), так і цивільні (господарські) правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками таких правовідносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тому поведінка органів, через які вона діє у цивільних відносинах, розглядається як відповідна поведінка держави в них.

Отже, у суспільних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Метою участі держави в особі відповідних органів у цивільних (господарських) правовідносинах є насамперед задоволення приватного інтересу держави.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п.82-84 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц дійшла до висновку, що незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (у тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин.

Змістом правовідносин за участю держави є права, обов`язки та інтереси самої держави, які вона реалізує через відповідного суб`єкта, а не приватні права, обов`язки та інтереси цього суб`єкта, який бере безпосередню участь у певних правовідносинах від імені держави.

Наведене кореспондується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 910/18605/19, викладеним у постанови від 25.08.2022, за яким, визначаючи одним із позивачів суб`єкта, через якого держава бере участь у правовідносинах, прокурор не здійснює захисту його інтересів, а захищає порушені інтереси держави, які тісно пов`язані з діяльністю або повноваженнями такого суб`єкта.

Тож фактичним позивачем у позові, поданому в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор, а отже, судовому захисту підлягає порушений інтерес держави, а не приватний інтерес суб`єкта, через якого держава діє в цивільних правовідносинах.

Згідно з ч.3, 4 ст.53 ЦПК України: якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Таким чином, враховуючи, що затрати лікарні не відшкодовані, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави уповноваженими органами, виникає законне право прокурора на звернення із даною позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність призводить до ненадходження коштів, які мали б поступити до міського бюджету.

Згідно п.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру»: право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Узагальнюючи наведене, суд вважає, що позов Тячівської окружної прокуратури підлягає задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір, що підлягав сплаті за пред`явлення позову у розмірі 1211грн.20коп., від сплати якого позивач був звільнений на підставі п.6 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.4-5, 12-13, 53, 56, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.1166, 1191, 1206 ЦК України, Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», суд

В И Р І Ш И В:

Позов Тячівської окружної прокуратури /місце знаходження: 90500, м.Тячів Закарпатської області, вулиця Незалежності, №27/ в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України /місце знаходження: 04073, м.Київ, проспект Степана Бандери, №19; /, до ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: невідомий/, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Комунальне некомерційне підприємство «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради /місце знаходження: 90500, м.Тячів Закарпатської області, вулиця Нересенська, №48; /, про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної служби здоров`я України із зарахуванням коштів до державного бюджету на розрахунковий рахунок UA0026011, ГУК у м.Києві/Шевченківський район/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 65907грн.79коп..

Повне судове рішення буде складено 29 липня 2025 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду через Хустський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.