Справа № 466/914/25
Провадження № 2/466/1411/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого - судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ханас С.О.

за участю представника позивача Ковели М.В.

представника відповідача Блонського М.А.

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності шляхом знесення самочинної прибудови, -

у с т а н о в и в:

Позивач Львівська міська рада звернулась до суду із позовом, у якому просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні Львівською міською радою земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності, площею 0,00098 га на АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вимог покликається на те, що 15.11.2023 року на адресу Львівської міської ради надійшло звернення ОСОБА_3 стосовно необхідності здійснити представництво та в судовому порядку усунути пе¬решкоди у користуванні віконним отвором та прилеглою територією до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначають, перевіркою було встановлено, що на прибудинковій території (в подвір`ї будинку), тобто на земельній ділянці, що належить Львівській міській раді, було здійснено самочинну прибудову цегляної веранди до квартири мешкан¬кою квартири АДРЕСА_2 - відповідачкою ОСОБА_2 . Відтак, існує спір щодо вільного користування віконним отвором та прилеглою територією до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним просять позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та дала пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Блонський М.А. позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві. Зокрема,зазначив, що ОСОБА_4 придбала квартиру у такому вигляді, який вона має на даний час. Жодних самочинних прибудов відповідачка не здійснювала, а відтак вимога саме до неї про знесення цієї прибудови є необґрунтованою.

Третя особа ОСОБА_1 суду пояснив, що підтримує позов Львівської міської ради, оскільки орієнтовно два роки тому саме ОСОБА_2 прибудувала на сходовій площадці між квартирами, приміщення до свої квартири. Цією прибудовою повністю ізольовані вікна кухні їхньої квартири, відсутня вентиляція, чим порушені їх права як власників житла.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором».

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідност. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З системного аналізу вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У постанові від 11 вересня 2019 року у справі №523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру на належне користування своєю власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, кори¬стується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непоруш¬ним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав а чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земель¬них ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що влас¬ник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких пору¬шень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2024 року, власницею квартири АДРЕСА_2 є гр. ОСОБА_2 .

Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна у ОСОБА_2 виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Максьоновою Г.В., зареєстровано в реєстрі за №322.

Предметом договору купівлі-продажу від 27.04.2020 року є квартира АДРЕСА_2 , що складається в цілому з двох кімнат, житловою площею 22,2 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становить 32,0 кв.м., до квартири відноситься комора, площею 7,0 кв.м.

З поверхового плану будинку АДРЕСА_1 вбачається, що вхід до квартири АДРЕСА_3 із подвір`я будинку АДРЕСА_1 здійснюється за допомогою сходової клітки, що безпосередньо примикає до стіни будинку, де розташовується дверний отвір у квартиру.

З технічного паспорта на приватизовану квартиру АДРЕСА_2 який виданий 12.02.1996 року, вбачається, що загальна площа квартири становить 32,0 кв.м., і у вказану площу не входить площа прибудови.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ЛМР у листі за №4-0006-15682 від 22.11.2023 року надано інформацію про те, що в Єди¬ній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації за вищевказаною адресою

Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель було проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі будинку), площею 0,00098 га на предмет дотримання вимог земельного законо¬давства землекористувачами, а також на предмет наявності/відсутності самовільної прибудови (цегляної веранди на фундаменті) до квартири АДРЕСА_2 відповідно до Положення, яким визначені завдання Управління, серед яких запобігання порушенням законодавства України у сфері охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Відповідно до наказу Управління №134 від 05.11.2024 року, 26.11.2024 відбулось таке виїзне комісійне обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 . За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 26.11.2024 року, у якому зазначається, по АДРЕСА_1 у внутрішньому дворі біля квартири, АДРЕСА_3 , частково на твердому покритті ( бруківці) внутрішнього двору (елементі /частині/ об`єкту благоустрою) наявна на фундаменті частково прибудована споруда з площадкою та вхідними сходами.

ОСОБА_1 у судовому засіданні ствердив, що внаслідок самочинної прибудови, яку провели мешканці квартири АДРЕСА_2 , порушені його права, як власника кв. АДРЕСА_4 у цьому будинку, зокрема, заблоковано віконний отвір із кухні квартири, що розташоване з лівого боку від сходової клітки, що веде до дверного отвору у квартиру АДРЕСА_3 у подвір`ї, і на даний час вікно виходить у середину прибудованої частини квартири АДРЕСА_3 . Окрім того, власниця квартири АДРЕСА_3 - відповідачка у справі, поставила металеву решітку на вказаний віконний отвір із середини прибудови, чим унеможливила його відкривання без пошкоджень та заклеїла віконне скло непрозорою плівкою. Тому, до кухні квартири АДРЕСА_4 не потрапляє денне світло, відсутня циркуляція повітря, у зв`зку з чим гасне газова колонка, що спричиняє порушення правил техніки безпеки.

Вказана інформація підтверджується наданим Шевченківською районною адміністрацією поверховим планом будинку .

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Земельна ділянка під прибудованою спорудою як об`єкт цивільних прав адресою: АДРЕСА_1 , згідно відомостей Державного земельного кадастру не сформована.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо зареєстровані речові права на земельну ділянку в АДРЕСА_1 за суб`єктам господарювання відсутня.

Згідно з п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно за¬йняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористува¬чам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. При¬ведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно занятих земельних ді¬лянок провадиться за рішенням суду.

Крім того, ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права во¬лодіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану зе¬мельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 року по справі № 204/1053/20 звернув увагу на те, що положення статті 376 ЦК України у спірних правовідносинах слід застосовувати у поєднанні із статтею 212 ЗК України, яка передбачає, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 наголошується, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам та землекористувачам.

Судом встановлено, що відповідачкою здійснено самочинне будівництво прибудову цегляної веранди до квартири мешкан¬кою квартири АДРЕСА_2 , однак право на звернення до суду з позовом про знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Оцінюючи письмові докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що відповідачка жодним чином не спростувала твердження Львівської міської ради щодо самочинного, тобто без законних на те підстав, зведення на земельній ділянці, яка належить Львівській міській раді за адресою АДРЕСА_1 , приміщення, яким користується.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 7,10,12,13,81,82,263,263 -268, 279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_5 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні Львівською міською радою земельною ділянкою комунальної власності, площею 0,00098 га на АДРЕСА_1 (у внутрішньому дворі будинку), шляхом знесення самочинної прибудови до квартири АДРЕСА_2 , площею 0,00098 га, яка розташована на земельній ділянці комунальної власності і проходить по поворотних точках 1-1 у відповідності до топографічного знімання ЛКП «Архітектурно-планувальне бюро» виконаного в масштабі 1:500 від 02.07.2024 року, яка обведена синім кольором та позначена літерами «КЖ»

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_6 на користь Львівської міської ради, , місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_6 на користь Львівської міської ради, , місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору.

Суддя Г. Б. Білінська