П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 760/17631/25

Провадження: № 22-ц/824/16467/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Посікіри Романа Романовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Тесленко І. О.,

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності, на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

в с т а н о в и в:

В червні 2025 року приватний виконавець Лановенко Л. О. звернулася до суду із вказаним поданням, мотивуючи його тим, що 07.06.2021 нею, приватним виконавцем, за заявою стягувача відкрито зведене виконавче провадження НОМЕР_3, до складу якого увійшли ВП НОМЕР_1 (виконавчий лист №760/3159/15-ц від 02.06.2021, виданий Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором №BL6752 та додатковою угодою №BL6752/К-1 від 05.08.2008 у розмірі 174 051,73 доларів США) та ВП НОМЕР_2 (виконавчий лист №760/3159/15-ц від 02.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору в сумі 3 654 грн). 07.06.2021 зазначені провадження об`єднано у зведене ВП НОМЕР_3. Одночасно, виконавцем винесено постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення основної винагороди, арешт майна та арешт коштів боржника. Усі постанови та виклик боржнику були надіслані рекомендованим листом на адресу, зазначену у виконавчих документах: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Для забезпечення фактичного виконання рішення 10.01.2022 приватним виконавцем направлено електронні та письмові запити до ДФС, МВС, ДМС, ДПС. Згідно з даними державних реєстрів встановлено, що боржнику, ОСОБА_1 , належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,10 кв. м на підставі договору дарування №1065 від 18.06.2010. Згодом, ця квартира була подарована ОСОБА_2 за договором дарування №349 від 10.06.2019, у зв`язку з чим, стягувач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом про визнання цього договору дарування недійсним. Так, рішенням від 29.09.2023 у справі №761/21976/21 позов задоволено та договір дарування від 10.06.2019 визнано недійсним.10.05.2023 боржник, ОСОБА_1 , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, при цьому, він посилався на виконавчі провадження ВП НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_2, що підтверджує його обізнаність про їхнє відкриття. Ухвалою суду від 15.10.2024 у справі №760/3159/15-ц у задоволенні цієї заяви відмовлено, що додатково свідчить про обізнаність боржника про наявність зведеного ВП НОМЕР_3. Відтак, вважає, що боржник, ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_3 . Водночас, право власності на це майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Оскільки рішення суду боржником добровільно не виконано, а в ході вжитих виконавцем заходів встановлено, що у нього відсутні достатні грошові кошти чи рухоме майно для погашення боргу, приватний виконавець просила надати дозвіл на звернення стягнення на зазначену квартиру як на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано за боржником у встановленому порядку.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника задоволено.

Надано дозвіл приватному виконавцю Лановенко Л. О. звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:000; Тип об`єкта: квартира; об`єкт житлової нерухомості: Так; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 65.1, житлова площа (кв.м): 42.3; Опис: три кімнати; Адреса: АДРЕСА_2 .

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Посікіра Р. Р. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просив скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності непогашеної заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6752 та додатковою угодою № BL6752/К-1 від 05.08.2008 року. Наголосив, що зобов`язання, забезпечені іпотекою, були припинені в силу положень статті 49 Закону України «Про іпотеку», оскільки після оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель реалізував своє право на задоволення вимог шляхом заліку їх у рахунок вартості предмета іпотеки. Зазначає, що правовим наслідком такого заліку є припинення забезпеченого зобов`язання, а отже й відсутність правових підстав вимагати звернення стягнення на інше майно боржника.

Крім того, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зокрема, в постановах від 25.05.2021 у справі № 923/971/19, від 03.08.2022 у справі № 756/10266/15-ц та від 21.03.2023 у справі № 910/15190/20, наголосив, що процедура заліку за статтею 49 Закону «Про іпотеку» має спеціальний характер і передбачає повне припинення зобов`язань перед іпотекодержателем. Також, звернув увагу, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 у справі № 761/21976/21 підтверджено факт реалізації предмета іпотеки та визначено повний розмір погашення основної частини боргу.

Виходячи з наведеного, скаржник вважає, що будь-які доводи про існування залишку заборгованості після реалізації предмета іпотеки є безпідставними, а тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на незареєстровану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сахабудінов В. Ю. в інтересах АТ «Універсал Банк» вважав необґрунтованими наведені доводи та зазначив, що скаржник довільно ототожнює припинення забезпечувального зобов`язання майнового поручителя із припиненням основного боргового зобов`язання позичальника. Підкреслив, що реалізація предмета іпотеки в межах виконавчого провадження, яка відбулася 23.07.2021, погасила борг лише частково, на суму, еквівалентну 116 425,87 доларів США. Відповідно до встановленого судом та підтвердженого матеріалами провадження залишок боргу після реалізації іпотеки становив 57 193,71 доларів США, що відображено також у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023.

Крім того, представник банку наголосив, що відповідно до статей 526, 591, 599, 598 ЦК України, а також статей 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний виконати грошове зобов`язання у повному обсязі, а якщо сума, отримана від реалізації предмета застави, не покриває всіх вимог кредитора, останній має право отримати різницю за рахунок іншого майна боржника.

Також, звернув увагу, що договірні правовідносини між позичальником і кредитором тривають до повного погашення всього зобов`язання, що прямо передбачено пунктами 2.2 та 7.7 Генерального договору. Саме тому, наявність відкритих виконавчих проваджень, довідок банку про залишок непогашеної заборгованості, а також передача земельної ділянки боржника стягувачу в межах ВП № НОМЕР_3 додатково свідчать про те, що борг не було погашено повністю.

У зв`язку з цим адвокат Сахабудінов В. Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Приватний виконавець Лановенко Л. О. у відзиві на апеляційну скаргу вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, вважає, що скаржник помилково стверджує про повне припинення зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6752, посилаючись на реалізацію предмета іпотеки. Проте, така реалізація забезпечила лише часткове погашення боргу, оскільки коштів, отриманих від продажу квартири на прилюдних торгах 23.07.2021, вистачило лише на суму, еквівалентну 116 425,87 доларів США, тоді як залишок заборгованості становить 57 193,71 доларів США.

Також приватний виконавець наголосила, що факт наявності непогашеного боргу вже був установлений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.10.2024, якою ОСОБА_1 відмовлено у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Дане судове рішення не оскаржувалося та є таким, що набрало законної сили, а відтак має преюдиційне значення для даної справи.

Крім того, під час виконавчих дій встановлено, що боржнику належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку він не зареєстрував у встановленому законом порядку. Оскільки іншого майна чи коштів, достатніх для погашення боргу, у боржника немає, приватний виконавець вважає звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно законним та обґрунтованим відповідно до статей 50 Закону України «Про виконавче провадження» та 440 ЦПК України.

В судовому засіданні адвокат Сахабудінов В. Ю. в інтересах АТ «Універсал Банк» підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив задовольнити скаргу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_3 до складу якого входять: виконавче провадження НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа № 760/3159/15-ц, виданого 02.06.2021 Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6752 та додатковій угоді №ВL6752/К-1 від 05.08.2008, яка утворилась станом на 14.11.2014 в сумі 174051,73 доларів США, та виконавче провадження НОМЕР_2 щодо виконання виконавчого листа №760/3159/15-ц, виданого 02.06.2021, Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" витрат по оплаті судового збору в сумі 3654 грн (т. 1, а. с. 14 - 20).

Відповідно до заяви приватного виконавця Лановенко Л. О. від 04.08.2025 актуальний залишок заборгованості боржника за виконавчими документами: за виконавчим листом № 760/3159/15-ц, виданим 02.06.2021 Солом`янським районним судом м. Києва (про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6752 та додатковій угоді №ВL6752/К-1 від 05.08.2008 року, яка утворилась станом на 14.11.2014 року в сумі 174051,73 доларів США) становить - 50 775,54 доларів США (без урахування витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця);

за виконавчим листом № 760/3159/15-ц, виданим 02.06.2021 Солом`янським районним судом м. Києва (про стягнення з ОСОБА_1 на ПАТ "Універсал Банк" витрат по оплаті судового збору в сумі 3654 грн) становить 3 189,22 грн (без урахування витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця).

Судом встановлено, що матеріали справи містять докази обізнаності боржника, ОСОБА_1 , з наявністю виконавчого провадження, зокрема, докази направлення йому постанов, винесених приватним виконавцем, та викликів за адресою, вказаною у виконавчих документах (т. 1, а. с. 48 - 58), а також звернення його з позовом до Солом`янського районного суду м. Києва щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 1, а. с. 59 - 62).

Крім того, приватним виконавцем додано до подання докази вживання заходів з метою належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та стягнення з боржника на користь стягувача заборгованості.

Як убачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 (справа №761/21976/21), позовну заяву АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козленко В. В., про визнання договору дарування недійсним, задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козленко В.В. 10.06.2019 р., реєстровий номер №349 (т. 1, а. с. 63 - 71).

Відповідно до статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню під час розгляду іншої справи за участю тих самих осіб.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №432736881 від 24.06.2025 року, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 72 - 73).

Звертаючись до суду із вказаним поданням, приватний виконавець Лановенко Л.О. обґрунтовувала його необхідність тим, що боржник тривалий час ухиляється від добровільного виконання судового рішення, в рамках зведеного виконавчого провадження вжиті всі передбачені законом заходи примусового виконання, однак вони не дали результату через відсутність у боржника достатніх коштів та рухомого майна для погашення заборгованості. При цьому встановлено, що боржникові належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку за рішенням суду поновлено за боржником, проте він не здійснив її державної реєстрації. У зв`язку з цим для забезпечення повного та реального виконання судового рішення приватний виконавець просила надати дозвіл на звернення стягнення на зазначений об`єкт нерухомого майна, право на який не зареєстровано в установленому законом порядку.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню, у добровільному порядку боржником не виконується, при цьому, приватним виконавцем підтверджено вжиття всіх необхідних та передбачених законом заходів для встановлення майна боржника та звернення стягнення на наявні активи, водночас, у боржника відсутні достатні кошти й рухоме майно для задоволення вимог стягувача. Разом з тим, судом встановлено наявність у боржника нерухомого майна, квартири за адресою АДРЕСА_2 , право власності на яку виникло на підставі рішення суду, але не зареєстровано в порядку, визначеному законом. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для надання дозволу приватному виконавцю на звернення стягнення на відповідний об`єкт нерухомого майна з метою забезпечення реального виконання судового рішення.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно пункту 3 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець визначив, у якому порядку звертається стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи.

Частинами третьою-четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з вимогами частини десятої - одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація є не підставою виникнення права, а юридичним фактом, який посвідчує вже набуте право на підставі належного правовстановлюючого документа.

Такий правовий підхід узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2019 у справі № 922/3707/17, відповідно до якої реєстрація права є похідною процедурою, що не створює права власності, а лише підтверджує його на підставі юридичного складу, до якого входять правовстановлюючі документи, у тому числі рішення суду.

Досліджені матеріали подання та додані до нього докази свідчать про те, що боржник, ОСОБА_1 , протягом тривалого часу ухиляється від виконання судового рішення, а всі заходи примусового виконання, ініційовані приватним виконавцем, не привели до реального погашення заборгованості. В межах зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем було здійснено комплекс дій, спрямованих на розшук коштів, рахунків, рухомого майна боржника, накладення арештів та інші передбачені законом заходи. Проте, як обґрунтовано встановлено судом, у боржника відсутні достатні грошові кошти чи рухоме майно, на які можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача.

Разом з тим, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 у справі № 761/21976/21, яким було визнано недійсним договір дарування квартири, за боржником фактично поновлено право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 65,1 кв.м, житловою площею 42,3 кв.м, реєстраційний номер 000.

Попри чинність судового рішення, яке встановило право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, боржник не здійснив державної реєстрації цього права, у зв`язку з чим в Державному реєстрі речових прав власником значиться інша особа.

Колегія суддів відмічає, що така бездіяльність боржника фактично унеможливлює вжиття виконавцем заходів примусового звернення стягнення на відповідний об`єкт, що, у свою чергу, перешкоджає виконанню судового рішення, яке зобов`язаний забезпечити як виконавець, так і суд у межах контролю за виконанням судових рішень відповідно до ст. 129-1 Конституції України.

Ураховуючи встановлені у справі обставини, а саме: наявність судового рішення, яким підтверджено право власності боржника на спірну квартиру; відсутність у боржника будь-яких інших активів чи грошових коштів, достатніх для погашення заборгованості; тривале ухилення боржника від виконання судового рішення; а також неможливість забезпечити його реальне виконання без надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке формально не зареєстровано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність усіх правових передумов для надання приватному виконавцю дозволу на звернення стягнення на зазначену квартиру. Зазначене майно належить боржникові на підставі судового рішення, проте не зареєстроване ним у державному реєстрі в установленому законом порядку, що, однак, не перешкоджає зверненню на нього стягнення в межах виконавчого провадження.

Отже, висновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими та відповідають як приписам матеріального права, так і завданням виконавчого провадження щодо забезпечення реального виконання судових рішень.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Скаржник наполягає на тому, що його зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» припинилися шляхом заліку відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Проте, колегія суддів вважає такі доводи помилковими, оскільки вони не узгоджуються ні з фактичними обставинами справи, ні з вимогами закону.

Як убачається з матеріалів справи, передача іпотечного майна банку у 2021 році здійснювалася у межах іншого виконавчого провадження, № НОМЕР_4, відкритого на виконання рішення у справі № 756/2157/15-ц, яке стосувалося іншого зобов`язання (звернення стягнення на іпотеку ОСОБА_4 ). Тобто, вказані дії не пов`язані з боргом, який підлягає примусовому стягненню у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Жодних доказів на підтвердження того, що вартість переданого іпотечного майна повністю або частково покриває борг за виконавчими листами, які виконуються у цьому провадженні, скаржником не подано. Сума заліку, на яку він посилається, стосувалася іншого виконавчого документа, а тому вона жодним чином не припиняє заборгованості, наявної у цьому провадженні.

Отже, скаржник необґрунтовано змішує різні правові режими та виконавчі провадження, що є помилковим, з правової точки зору.

Доводи скаржника про припинення його зобов`язань через ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 у справі № 761/21976/21 також є безпідставними. Колегія суддів відмічає, що зазначеним рішенням суд визнав недійсним договір дарування та поновив право власності на квартиру за боржником, однак це жодним чином не припиняє існуючих грошових зобов`язань і не свідчить про їх погашення.

Щодо доводів скаржника про відсутність боргу та повне виконання зобов`язань, слід зазначити, що в матеріалах наявні докази існування чинного зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3, в межах якого виконуються два виконавчі листи Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2021 та підтверджено наявність значної непогашеної заборгованості.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що приватний виконавець здійснив усі передбачені законом заходи примусового виконання:

- накладено арешти;

- здійснено звернення стягнення на кошти;

- перевірено рахунки;

- оголошено розшук майна боржника.

Втім, у боржника відсутні грошові кошти чи рухоме майно, достатні для реального виконання судового рішення. Будь-яких доказів повного або часткового погашення боргу скаржником не надано.

Щодо заперечень проти звернення стягнення на нерухоме майно, право на яке не зареєстровано, колегія суддів зазначає, що скаржник неправильно тлумачить правову природу державної реєстрації права власності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно…» державна реєстрація не є підставою набуття права власності, а лише офіційно підтверджує вже існуюче право. Верховний Суд у постанові від 23.05.2019 у справі № 922/3707/17 чітко вказав, що державна реєстрація є похідним юридичним фактом і не створює право власності.

Тобто, навіть за відсутності запису в реєстрі, право власності скаржника на квартиру вже існує на підставі судового рішення і тому може бути предметом звернення стягнення згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

У справі № 761/21976/21 судом встановлено незаконність відчуження нерухомості та поновлено право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення для цієї справи. Відтак, право власності боржника є належно підтвердженим, хоч і не зареєстрованим формально, що дає підстави для звернення стягнення на це майно.

Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення процедури, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив дотримання приватним виконавцем вимог ст. 50, 52 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець довів відсутність у боржника іншого майна; неможливість стягнення заборгованості іншими засобами; подання до суду повного пакета необхідних документів, включно з інвентаризацією активів, відповідями банківських установ, інформацією з реєстрів.

Водночас, скаржником не наведено жодних належних чи допустимих доказів, які б свідчили про порушення виконавцем установленої законом процедури.

Щодо необхідності надання дозволу на звернення стягнення, то колегія суддів зазначає, що такий дозвіл є єдиним ефективним способом забезпечення реального виконання судового рішення. Це відповідає усталеній практиці Верховного Суду щодо можливості звернення стягнення на майно, право на яке підтверджене судовим рішенням, але формально не зареєстроване (постанови ВС від 11.04.2018, 02.07.2020, 21.10.2021).

Крім того, це забезпечує реалізацію конституційного припису ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості виконання судових рішень. В іншому випадку боржник, умисно не здійснюючи державної реєстрації, міг би безпідставно і безстроково уникати виконання судового рішення, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними чи допустимими доказами, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про незаконність або необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Посікіри Р. Р. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Посікіри Романа Романовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура