КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17697/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника відповідача - адвоката Поліщука С. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тетіївського районного суду Київської області у складі судді Косович Т. П.

від 11 вересня 2025 року

у цивільній справі № 752/18064/24 Тетіївського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося в суд з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019, укладеним між відповідачем, АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», в сумі 121 078 грн 52 коп., яка складається: з заборгованості за основним боргом у сумі 71 837 грн 52 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 49 241 грн 47 коп. та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» 121078 грн 52 коп. заборгованості за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019, укладеним між нею, ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», та 5467 грн 40 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт (відповідач) вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що позивачем не надано належних первинних документів на підтвердження видачі кредиту та розміру заборгованості, зокрема касових ордерів, обмежившись внутрішньою довідкою-розрахунком, яка не відповідає вимогам Положення НБУ № 75. Апелянт звертає увагу на суперечність у матеріалах справи, де ордер-розпорядження містить суму 1 грн, що, на думку скаржника, свідчить про видачу основної суми коштів поза межами спірного договору. Крім того, апелянт наголошує на нікчемності умов договору (п. 1.3.2) щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, оскільки це суперечить ст.ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та практиці Верховного Суду, а сплачені кошти в розмірі 8 923,15 грн мали бути зараховані в погашення тіла кредиту. Також апелянт вказує на неправомірність стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору (після 07.06.2022), посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Позивач (ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ») у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апелянта, вважаючи їх безпідставними. Зазначає, що банківська виписка з особового рахунку є належним первинним документом та регістром аналітичного обліку відповідно до Положення НБУ № 75, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Щодо посилання апелянта на суму «1 грн», позивач пояснює це відображенням внутрішньобанківських технічних проводок (перенесення обліку між рахунками), тоді як фактична видача коштів у розмірі 74 999 грн підтверджується рухом коштів по рахунку та частковим погашенням боргу самим відповідачем. Щодо комісії за обслуговування, позивач стверджує, що як факторингова компанія він набув лише права вимоги, а не обов`язки банку, а умови договору були погоджені відповідачем, який не надав доказів їх оскарження. Позивач наполягає на законності нарахування відсотків згідно з умовами договору та просить залишити рішення без змін, стягнувши витрати на правничу допомогу сумі 3 000 гривень.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.

Позивач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача (апелянта) дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що 07.06.2019 між АТ «Ідея Банк», відповідачкою та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) укладено договір кредиту та страхування № Z06.00606.005351622, що є змішаним договором відповідно до ст.628 ЦК України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 74 999 грн на власні потреби, включаючи витрати та страховий платіж на користь ТДВ «СК «АХА Страхування життя» у розмірі 6 506,76 грн, строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,99% річних, в обмін на зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору.

На виконання умов договору банк свої зобов`язання виконав належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови договору кредиту та страхування, в результаті чого станом на 07.06.2022 виникла заборгованість за договором загальною сумою 121 078,52 грн, в тому числі 71 837,05 грн заборгованості за основним боргом та 49 241,47 грн заборгованості за відсотками.

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23, згідно якого АТ «Ідея Банк» право вимоги за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019, укладеним з ОСОБА_1 , відступило ТОВ «ФК «Сонаті».

29.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 29/12-23, згідно якого ТОВ «ФК «Сонаті» право вимоги за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , відступило позивачу - ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів на підставі наданих позивачем копій ордерів-розпоряджень та розрахунку заборгованості. Суд відхилив доводи відповідача про дефектність доказів, посилаючись на презумпцію правомірності правочину та наявність часткових оплат з боку відповідача, що суд розцінив як визнання боргу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом доказування у цій справі є факт набуття права вимоги, укладення кредитного договору, факт надання (перерахування) кредитних коштів позичальнику саме на умовах цього договору та наявність заборгованості. Обов`язок доведення цих обставин, згідно зі ст. 81 ЦПК України, покладено на позивача.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 у справі № 2221/2373/12.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора. Відповідно до сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 № 905/306/17, від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 15.04.2024 в справі № 2221/2373/12).

У цій справі позивачем надано Договори факторингу, Витяг з реєстру прав вимоги, в якому ідентифіковано заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № Z06.00606.005351622, а також платіжні доручення на підтвердження оплати за договорами факторингу. Таким чином, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є належним кредитором та має право вимоги до відповідача.

Щодо факту укладення договору та узгодження його умов колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неукладеність договору або відсутність згоди щодо його істотних умов. Судом встановлено, що 07.06.2019 між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було підписано Кредитний договір № Z06.00606.005351622. Підпис відповідача на договорі, Паспорті споживчого кредиту та Графіку платежів свідчить про повне розуміння та погодження всіх істотних умов кредитування (строку, суми, процентної ставки). Більше того, відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, а воля сторони до вчинення правочину може виражатися її поведінкою. Відповідач протягом тривалого часу виконувала умови договору, здійснюючи часткові платежі на його погашення, що підтверджується випискою з рахунку. Такі конклюдентні дії свідчать про визнання факту укладення договору.

Щодо видачі кредиту та розподілу тягаря доказування колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що кошти за договором фактично не видавалися (або видано лише 1 грн). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

На підтвердження виконання умов договору первісним кредитором, позивач надав виписку з особового рахунку (т. 1, а.с. 70-72), яка підписана уповноваженою посадовою особою банку - директором департаменту Куніцьким Р. Зі змісту вказаної виписки чітко вбачається, що 07.06.2019 банк здійснив видачу кредитних коштів у розмірі 74 999,00 грн (шляхом перерахування страхового платежу та видачі коштів клієнту). Ця виписка є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України.

Водночас відповідач, стверджуючи про неотримання коштів або їх отримання «в інший спосіб поза договором», не надала жодних належних доказів на спростування даних виписки (зокрема, власної банківської виписки, яка б свідчила про відсутність зарахування, або доказів існування інших договірних відносин).

За таких умов, колегія суддів вважає доведеним факт надання кредиту у розмірі 74 999,00 грн. Оскільки відповідачем було повернуто лише 23 005,66 грн (що підтверджується тією ж випискою), зобов`язання з повернення тіла кредиту виконано не в повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування відсотків у розмірі 49 241,47 грн. Згідно з п. 1.4 Кредитного договору та Паспортом споживчого кредиту, строк кредитування становить 36 місяців і закінчився 07.06.2022.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) сформулювала висновок: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Позивач же нарахував відсотки станом на 16.11.2023, що є незаконним.

Більше того, сторони при укладенні договору чітко погодили граничну вартість кредиту. У Паспорті споживчого кредиту (Додаток № 1, який підписаний відповідачем) у графі «Загальна вартість кредиту» зазначено, що загальна сума процентів за 36 місяців становить 33 378,07 грн. Позивач не надав суду детального розрахунку, який би дозволив перевірити фактичні нарахування первісним кредитором. За таких обставин, апеляційний суд бере за основу суму, погоджену сторонами у Паспорті споживчого кредиту, як максимально можливий розмір процентних зобов`язань відповідача за весь строк користування кредитом. Вимоги позивача в частині, що перевищує суму 33 378,07 грн, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо комісії за обслуговування кредиту колегія суддів також визнає слушними доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення комісії. Пунктом 1.3.2 Договору встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Однак, відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та усталеної практики Верховного Суду (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі № 450/126/20), встановлення плати за дії, які банк вчиняє на власну користь (ведення рахунку, моніторинг), є нікчемним. Оскільки умови про комісію є нікчемними, нарахування таких платежів є незаконним. Усі кошти, які банк списував як комісію, підлягають зарахуванню в погашення дійсної заборгованості (тіла кредиту).

З урахуванням викладеного, колегія суддів здійснює власний розрахунок заборгованості:

Тіло кредиту: 74 999,00 грн; відсотки (згідно Паспорта споживчого кредиту за 36 міс.): 33 378,07 грн; загальна сума зобов`язання: 108 377,07 грн.

Фактично сплачено відповідачем (згідно виписки): 23 005,66 грн.

Сума до стягнення: 108 377,07 грн - 23 005,66 грн = 85 371,41 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову на суму 85 371,41 грн. У стягненні решти суми (35 707,11 грн) слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Ціна позову становила 121 078,52 грн. Позов задоволено на суму 85 371,41 грн, що складає 70,51% від ціни позову. Відмовлено у задоволенні вимог на суму 35 707,11 грн, що складає 29,49%.

Судовий збір за подання позову (сплатив позивач): 2 422,40 грн. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: 2 422,40 грн ? 70,51% = 1 708,03 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги (сплатив відповідач): 3 633,00 грн. Підлягає стягненню з позивача на користь відповідача (пропорційно задоволеним вимогам апелянта, тобто відмовленій частині позову): 3 633,00 грн ? 29,49% = 1 071,37 грн.

Витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції: Суд першої інстанції визнав обґрунтованим розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. Цей розмір сторонами не оскаржувався, тому колегія суддів приймає його як базовий для перерахунку. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 3 000,00 грн ? 70,51% = 2 115,30 грн.

Витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції:

Позивач заявив до відшкодування 3 000,00 грн. Цей розмір також є співмірним. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 3 000,00 грн ? 70,51% = 2 115,30 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року скасувати ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 371 (вісімдесят п`ять тисяч триста сімдесят одна) гривня 41 копійка.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 636 (шістсот тридцять шість) гривень 66 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) гривень 30 копійок та в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) гривень 30 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов