Справа № 368/1411/25
Рішення

Іменем України

"08" грудня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа - Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області (м.Кагарлик, вул. Героїв Небесної Сотні, 1) про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме фактів прийняття спадщини, -

встановив :

Заявниця звернулася до суду з даною заявою посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_2 мав право на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який залишився після його матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 заповіту на випадок своєї смерті не складав.

ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 та спадкоємицею його майна за законом першої черги.

12.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Кагарлицької державної нотаріальної контори Грачової Л.І. для оформлення спадщини свого батька ОСОБА_2 .

Листом від 12.06.2025 року №225/01-16 державний нотаріус Кагарлицької державної нотаріальної контори Грачова Л.І. повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалася. Крім того, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадкова справа також не відкривалася. Документів, які свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , не надано.

Враховуючи викладене, видати свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем свого батька ОСОБА_2 , який є спадкоємцем після своєї матері - ОСОБА_3 , на житловий будинок АДРЕСА_2 неможливо.

А тому просить суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття ОСОБА_2 спадщини своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задоволити.

Представники заінтересованої особі в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій просить суд слухати справу у їхню відсутність, щодо вирішення заяви покладаються на погляд суду.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_2 мав право на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який залишився після його матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 заповіту на випадок своєї смерті не складав.

ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 та спадкоємицею його майна за законом першої черги.

12.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Кагарлицької державної нотаріальної контори Грачової Л.І. для оформлення спадщини свого батька ОСОБА_2 .

Листом від 12.06.2025 року №225/01-16 державний нотаріус Кагарлицької державної нотаріальної контори Грачова Л.І. повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалася. Крім того, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадкова справа також не відкривалася. Документів, які свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , не надано.

Враховуючи викладене, видати свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем свого батька ОСОБА_2 , який є спадкоємцем після своєї матері - ОСОБА_3 , на житловий будинок АДРЕСА_2 неможливо.

Таким чином, в ситуації, що склалася, питання спадкування можливо вирішити виключно в судовому порядку.

Так, частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Норми статей 293 та 294 ЦПК України, визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

За змістом цього ж пункту, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, до спірних правовідносин слід застосувати положення ЦК УРСР.

Так. відповідно до статті 525 ЦК УРСР, який був чинним на день відкриття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР).

Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народишся після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. До таких фактів належить, зокрема, факт прийняття спадщини.

Необхідно зазначити, що попри відсутність реєстрації місця проживання за однією адресою, ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_3 проживав з нею спільно за однією адресою, тобто фактично вступив в управління спадковим майном, а тому вважається таким, що прийняв спадщину своєї матері ОСОБА_3 .

Також. ОСОБА_1 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 проживала разом з ним, тобто прийняла спадщину свого батька. Проте, оскільки оформленням спадкових прав на житловий будинок ОСОБА_2 не займався, то в нотаріуса відсутні документальні підтвердження прийняття ОСОБА_2 спадщини своєї матері ОСОБА_3 .

При цьому, до цього часу ніхто, крім Заявника, не заявляв своїх прав на спадщину ОСОБА_3 та спадщину ОСОБА_2 . Тобто, Заявник є єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно.

На даний час ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем ОСОБА_2 та фактично прийняла спадщину і вступила в управління спадковим майном, не може через нотаріальну контору оформити свої спадкові права, а тому наявні підстави для встановлення судом юридичного факту прийняття ОСОБА_2 спадщини своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факту прийняття ОСОБА_1 спадщини свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дане встановлено на підставі копій паспорта, свідоцтв про смерть, свідоцтв про народження, свідоцтв про шлюб, свідоцтва ро шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про право особистої приватної власності на побудову, технічного паспорта на будинок.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А тому, суд вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття ОСОБА_2 спадщини своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Враховуючи викладене, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 529, 549 ЦК УРСР. ст. ст. 27. 31, 256 Цивільного процесуального кодексу України. суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт прийняття ОСОБА_2 спадщини своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 19.12.2025 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.