ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №205/11258/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровська міська рада, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечеловському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оголошення особи померлою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Федотової В.М.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Нестеченко Д.С., звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з заявою в порядку окремого провадження про оголошення померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою заявника. Тривалий час, а саме з 1978 року, ОСОБА_2 проживала в м.Москва, РФ за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2009 році сестра заявника перестала виходити на зв`язок, та фактично зникла.

Заявник неодноразово звертався до органів Національної поліції України з заявою про зникнення сестри.

23 листопада 2009 року Відділ Укрбюро Інтерполу повідомив заявника, про відсутність відповіді з ПОО РФ стосовно зникнення ОСОБА_2 та про її місцезнаходження.

15 лютого 2010 року ГУ МВС України в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_1 , що «У ході перевірки УУР ГУВ по м.Москва встановлено, що розшукувана ОСОБА_2 не значиться як постраждала в результаті нещасного випадку, в лікувальні заклади швидкою медичною допомогою до лікувальних закладів по м.Москва не доставлялась, не доставлялась і до слідчих ізоляторів міста, не затримувалась правоохоронними органами».

17 лютого 2021 року ВП №4 Дніпровського РУП повідомило заявнику, що за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 УВС по ПАО м.Москва заведена розшукова справа №2052 від 26 січня 2010 року, встановити місцезнаходження сестри заявника не надалось можливим, остання перебуває у федеральному розшуку.

Вважає, що тривала відсутність ОСОБА_2 за місцем свого мешкання, а саме з 2009 року, є достатньою підставою вважати, що вона померла.

У м.Дніпрі у ОСОБА_2 наявне нерухоме майно на праві власності за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем знаходження майна ОСОБА_2 теж не з`являлась. Оголошення сестри померлою заявнику необхідно для оформлення спадщини на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки з 2009 року утриманням квартири займається саме заявник.

10 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 .

Постановою нотаріуса від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в видачі свідоцтва, оскільки відсутній факт встановлення смерті ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим просив оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою.

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеченко Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не повно та не всебічно здійснив розгляд справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

Вказує, що в матеріалах справи беззаперечно встановлений факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зникла у 2009 році, її місце знаходження невідоме понад 15 років, і що остання перебуває у федеральному розшуку РФ.

Письмових доказів, що ОСОБА_2 була знайдена, матеріали справи не містять.

Вважає, що особа може бути оголошена померлою за рішенням суду, навіть якщо немає точного підтвердження її смерті, та оголошення особи померлої є презумпцією, а не констатацією факту смерті.

Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно поставив ОСОБА_1 перед вимогою довести смерть ОСОБА_2 , тоді як закон передбачає можливість оголошення померлою без фактичного підтвердження смерті за наявності законних підстав.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні докази належного звернення ОСОБА_1 до всіх можливих органів щодо розшуку ОСОБА_2 , а отже висновок суду першої інстанції щодо недостатності доказів не відповідає всебічній оцінці матеріалів справи.

Також, суд першої інстанції помилково визначив місце постійного проживання виключно у м.Москва, тоді як таке місце вважається остання зареєстрована адреса в Україні, зокрема, АДРЕСА_2 , де особа мала майно, зберігала правові зв`язки з державою та родиною.

У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник ДМР - ОСОБА_3 скориставшись своїм правом подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що заявником не було надано до суду належних та допустимих доказів для встановлення обставин на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

Представник заявника у суді підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник ДМР ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Заявник та представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом поряду.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровську, батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Дніпропетровськ, батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вказані документи підтверджують, що заявник та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

Листом з відділу Укрбюро Інтерполу від 23 листопада 2009 року, на ім`я ОСОБА_1 , останньому повідомили наступне. Каналами Інтерполу до правоохоронних органів РФ було направлено запит про проведення відповідних заходів щодо встановлення та місцезнаходження громадянки ОСОБА_2 .

Листом від 15 лютого 2010 року ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_1 , що 26 січня 2010 року, з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 , УВД по ЮАО м.Москва заведено розшукову справу №2052.

17 лютого 2021 року т.в.о. начальника ВП№4 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області повідомив ОСОБА_1 , що його заява зареєстрована в ЄО №1563 від 01 лютого 2021 року, в ході розгляду встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у федеральному розшуку РФ, на даний час встановити місцезнаходження без вісті зниклої не надалося можливим.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого повторно 06 жовтня 2020 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Дніпро.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - ОСОБА_2 з 24 жовтня 2008 року є власницею квартири АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину ВСК №089700 від 24 листопада 2005 року, виданого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою.

Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю встановлення факту смерті.

Згідно відповіді ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на ухвалу суду від 29 січня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутня серед осіб, які звернулись з питанням набуття громадянства України, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, осіб які припинили громадянство України.

Згідно відповіді ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 21 лютого 2025 року за обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалась. За відомостями відділу обліку інформації про реєстрацію місця проживання УПРЕ ГУ ДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання не значиться.

06 березня 2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від 24 лютого 2025 року, з ГУНП в Дніпропетровській області надійшла довідка відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Дніпропетровській області від 05 березня 2024 року та копії матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 , зареєстрованого в журналі ЄО за №1563 від 01 лютого 2021 року.

Згідно довідки відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Дніпропетровській області від 05 березня 2024 року - за період з 01 січня 2009 року по 05 березня 2025 року щодо наявності вхідних та вихідних документів із інформацією, щодо безвісно зниклої ОСОБА_2 наявні 6 записів. В довідці зазначено, що 24 жовтня 2009 року до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Дніпропетровській області за вихідним №2340-016 надійшло звернення ОСОБА_1 , адресоване начальнику ОВС району Орехово-Борисово УВС ПАО м.Москви МВС РФ Байдину К.В. із проханням до правоохоронних органів встановити місцезнаходження зниклої на території м.Москви його сестри громадянки РФ ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Останній запис датований 15 лютого 2010 року від ВМПС ГУНП на адресу ОСОБА_1 було надіслано відповідь з інформацією від правоохоронних органів РФ щодо розшуку безвісно зниклої ОСОБА_2 . Надати копії вказаних документів не надається можливим, тому як зазначені документи були списані до справи та відповідно до ст.24 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій були знищені за мінуванням терміну їх зберігання (акт №28/018/15/7 від 10 листопада 2015 року).

Згідно довідки за підписом начальника ВнП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області за фактом звернення ОСОБА_1 зазначено наступне. 01 лютого 2021 року до ЧЧ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов поштою лист-звернення ОСОБА_1 , щодо надання інформації стосовно його рідної сестри ОСОБА_2 1959 р.н., яка мешкала за адресою: АДРЕСА_4 . Матеріал було зареєстровано. Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Укрбюро Інтерполу ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу безвісно зниклої на території РФ його сестри ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 було надано відповідь про заведену правоохоронними органами РФ розшукову справу, яка знаходиться на контролі ГУВД по м.Москва.

Матеріали надані правоохоронними органами на виконання ухвали суду, містять копії матеріалів розшукової справи правоохоронних органів РФ, щодо безвісно зниклої ОСОБА_2 , які датовані 2010 роком.

Копія спадкової справи після смерті ОСОБА_5 містить: копію заповіту ОСОБА_5 від 05 серпня 1994 року на належне їй майно на ім`я ОСОБА_2 ; копію заяви ОСОБА_2 від 18 вересня 2005 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 на грошові внески та квартиру АДРЕСА_3 ; копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 2005 року виданих на ім`я ОСОБА_2 , з якої вбачається місце проживання останньої АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог, оскільки заявником не було надано до суду належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступне.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

При цьому на наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша статті 46 ЦК України.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року в справі № 177/11/20.

Таким чином, оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті відсутньої особи.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 у справі яка переглядається свідчить про те, що заявник просить суд про оголошення особи померлою, з метою забезпечення спадкових прав.

Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилається на те, що ОСОБА_2 зникла у 2009 році, її місце знаходження невідоме понад 15 років, і що остання перебуває у федеральному розшуку в РФ.

Як на правові підстави звернення до суду із заявою ОСОБА_1 посилається на статті 46 ЦК України 305-308 ЦПК України, а саме оголошення особи померлою.

На підтвердження вимог своєї заяви заявник надав суду копію листа ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за вих.№43.4/956 від 17 лютого 2021 року, в якому зазначено, що за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 заведена розшукова справа №2052 від 26 січня 2010 року і встановити місцезнаходження зниклої безвісті не надалося можливим, остання перебуває у федеральному розшуку РФ.

Як зазначив у своїй постанові від 7 листопада 2023 року у справі №607/159/23 КЦС ВС: в суду наявне саме право, а не обов`язок оголосити особу померлою за умови відсутності в місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років, на що прямо вказує ч.1 ст.46 ЦК України. При розгляді справ цієї категорії судам необхідно, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

З наданих заявником доказів в обґрунтування заяви вбачається, що місцем постійного проживання ОСОБА_2 станом вже на 2005 рік (час отримання нею спадщини в м.Дніпро), було м.Москва, РФ, про що свідчить копія заяви ОСОБА_2 від 08.09.2005р. до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори про отримання спадщини та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З копії заяви ОСОБА_1 від 24.10.2009р. на ім`я начальника (мовою оригіналу) ОВД района Орехово-Борисово УВД ЮАО г.Москви МВД РФ про розшук ОСОБА_2 вбачається, що остання є громадянкою РФ, яка зареєстрована в АДРЕСА_1 .

З інформації на запит суду Головного управління державної міграційної служб України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серед осіб, які звертались з питання набуття громадянства України не значиться.

Таким чином, наданими доказами не підтверджується, що ОСОБА_2 є громадянкою України, має в України постійне місце проживання, та відсутня по даному місцю проживання чи перебування протягом останніх трьох років. Отримання нею у 2005 році спадщини не доводить зворотнього.

З огляду на встановлені обставини, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою на підставі ч.2 ст.46 ЦК України, та ст.ст.305-308 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення ОСОБА_2 померлою, а доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, зводяться до незгоди з даним рішенням і не тягнуть його скасування.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява №63566/00).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 17.12.2025р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв