Номер провадження: 22-ц/813/6115/25
Справа № 523/4610/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ярмолович Олексій Євгенович

на рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 13 травня 2025 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач) уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . У Позивача та Відповідача народилася спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте Відповідач з Позивачем проживають окремо. Подружні відносини між сторонами фактично припинились, спільне господарство не ведеться. Дитина проживає з Позивачем та утримується повністю за її рахунок. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. З огляду на фактичне припинення сімейних відносин між Позивачем і Відповідачем та наявність спільної дитини, яка знаходиться на утриманні Позивача, позивач вважає за необхідне стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення донькою повноліття.

Окрім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правову допомогу, у розмірі 25 200 гривень.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Пересипського районного суду міста Одеси від 13 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2025року і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Рішення суду вмотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно є обґрунтованими та доведеними. З урахуванням принципів співмірності та розумності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Ярмолович О.Є. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу, та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрат за надання професійної правничої допомоги відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що висновок суду першої інстанції, що Договірні відносини між ОСОБА_1 та адвокатом укладені через ТОВ Юридична фірма номер один, що є організаційно-господарською формою діяльності адвоката Слаблюка В.М. є помилковим, оскільки суперечить чинному законодавству України. Наголошується, що здійснення адвокатом адвокатської діяльності індивідуально через товариство з обмеженою відповідальністю не передбачено діючим Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Сторона скаржників вважає, що ТОВ Юридична фірма номер один не є адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, а є господарським товариством, тому витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, адвокатське бюро або адвокатське об`єднання особою, в даному випадку господарським товариством не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Підсумовуючи викладене в скарзі зазначається, що адвокат Слаблюк В.М. здійснює адвокатську діяльність індивідуально, отже є самозайнятою особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, тому позивачу для стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Слаблюка В.М. необхідно було надати докази, що підтверджують витрати на правничу допомогу саме адвоката Слаблюка В.М., як адвоката, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально та є самозайнятою особою, а не докази на юридичні послуги ТОВ Юридична фірма номер один. Докази про надання позивачу юридичних послуг від ТОВ Юридична фірма номер один, а саме договір №13.03 від 13.03.2025, детальний опис робіт, акт виконаних робіт, квитанція про здійснення оплати не є доказами на професійну правничу допомогу адвоката.

Крім того, у скарзі акцентується увага на тому, що твердження суду першої інстанції про те, що представник відповідача подав заяву про зменшення витрат, посилаючись на їх необ`єктивність та невідповідність складності справи, об`єму наданих послуг не відповідає обставинам справи, оскільки представник відповідача заяви про зменшення витрат, з посиланням на їх необ`єктивність та невідповідність складності справи, об`єму наданих послуг до суду першої інстанції взагалі не подавав. Лише у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу позивачу відмовити у повному обсязі з тих же підстав, які зазначені у поданій апеляційній скарзі.

Також, звертається увага на те, що детальний опис робіт, акт виконаних робіт, квитанцію про здійснення оплати представник позивача до суду в електронній формі через підсистему Електронний Суд не подавав та відповідачу (представнику відповідача) в електронній формі не направляв, а зазначене є порушенням ч. 9 ст. 43 та ч. 9 ст. 83 ЦПК України.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 адвокат Слаблюк В.М. подав на неї відзив, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Сторона позивачів зазначає, що доводи представника відповідача зводяться виключно до організаційно-правової форми особи, з якою укладено договір про надання правової допомоги.

У відзиві наголошується, що дійсно договірні відносини між ОСОБА_1 та адвокатом Слаблюклм В.М. укладені через ТОВ Юридична фірма номер один, і ця форма є виключно організаційно-господарською формою діяльності адвоката Слаблюка В.М., що не суперечить законодавству. Крім того, адвокат Слаблюк В.М. є засновником та працівником зазначеного підприємства. Статус ОСОБА_4 як адвоката та представника ОСОБА_1 належним чином підтверджується документами, наявними у матеріалах справи. Відсутність у профільному законодавстві прямої вказівки на таку організаційно-правову форму, як товариство з обмеженою відповідальністю, не є підставою вважати, що правова допомога надається не адвокатом, якщо повноваження конкретної особи, яка здійснює представництво та захист, належним чином підтверджені відповідними документами, що засвідчують її статус адвоката.

Також, у відзиві звертається увага на тому, що відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі Електронний суд, а отже позивач позивач фізично не мала технічної можливості направити йому документи в електронній формі через цю систему. Копія клопотання з додатками була направлена відповідачу у паперовій формі цінним листом з описом вкладення, що підтверджується відповідними доказами, які наявні в матеріалах справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Раніше, на попереднє судове засідання адвокатом Ярмолович О.Є. який представляє інтереси ОСОБА_1 подавалась заява про розгляд справи без його та участі та участі відповідача. Відповідач апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Слаблюка В.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її адвоката, заперечення викладені у відзиві підтримують, апеляційну скаргу просять залишити без задоволення в повному обсязі.

Адвокати сторін повідомлені, шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Судові повістки надіслані позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_1 , повернулись з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою.

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

З наведеного можна зробити висновок, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та їх не явка не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач) уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . У Позивача та Відповідача народилася спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте Відповідач з Позивачем проживають окремо. Дитина проживає спільно з матір`ю.

13.05.2025 року від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 12600 гривень, а також надав детальний опис робіт, акт виконаний робіт, квитанцію про здійснення оплати.

З матеріалів справи убачається, що інтереси позивача у справі представляв адвокат Слаблюк Василь Миколайович на підставі ордеру №1486302 від 19.03.2025 року та договору №13.03 про надання правової допомоги, який був укладений між ТОВ «Юридична фірма номер один» в особі адвоката Слаблюка В.М. та ОСОБА_1 ..

Також, на підтвердження понесених витрат, адвокатом Слаблюк В.М. були надані детальний акт виконаних робіт від 01.05.2025р., акт виконаний робіт від 01.05.2025року, квитанцію про здійснення оплати від 13.03.2025р.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

У ЦПК України (Цивільному процесуальному кодексі) питання розподілу судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги з Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична фірма номер один в особі адвоката Слаблюка В.М., який діє на підставі Статуту.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом було надано:

- ордер на надання правничої правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Слаблюком В.М., який видано на підставі Договору №13.03 від 13.03.2025 року;

- копію Договору про надання юридичних послуг № 13.03 від 13.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична фірма номер один в особі адвоката Слаблюка В.М. та ОСОБА_1 ;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 01.05.2025 року, з якого вбачається, що «Юридична фірма номер один» в особі якої діє адвокат Слаблюк В.М. надала ОСОБА_1 правову допомогу і вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 12600 грн, жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг;

- прибутковий касовий ордер № 13.03 від 13.03.2025 року на суму 25200 грн;

- детальний опис робіт за Договором про надання правової допомоги № 13.03 від 13.03.2025 року, з якого вбачається, що адвокатом Слаблюк В.М. було надано наступні послуги: надання усних консультацій, рекомендацій роз`яснення щодо вимог законодавства України 2 год вартістю 4000 грн; пошук, аналіз та опрацювання судової практики (правових позицій Верховного Суду) 1 год вартістю 1400 грн; підготовка позовної заяви, збір та копіювання документів необхідних для подання позовної заяви (у тому числі завірені копії документів, що до неї додаються) 3 год. вартістю 4200 грн; підготовка адвокатських запитів, клопотань про долучення доказів, збір та копіювання документів необхідних для подання адвокатських запитів, заяв та клопотань (у тому числі завірені копії документів, що до них додаються) 1 год. вартістю 2000 грн. Всього 7 год. та загальною сумою 12600 грн.

Таким чином витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи скаржника про неналежність поданих адвокатом доказів витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки на підставі договору про надання правничої допомоги ТОВ Юридична фірма номер один в особі адвоката Слаблюка В.М. який діяв на підставі ордеру, який приймав участь у справі та надавав правничу допомогу ОСОБА_1 , представляючи її інтереси.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення вимог сторони позивачів та правомірно стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Щодо твердження скаржника про те, що ними не подавалась заява про зменшення витрат, а суд у постанові зазначив навпаки не може слугувати тією підставою для скасування законно присуджених витрат на правничу допомогу.

Загалом доводи скарги зводяться до організаційно-правової форми особи з якою укладено договір про надання правової допомоги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ярмолович Олексій Євгенович залишити без задоволення.

Рішення Пересипського районного суду міста Одеси від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький