Справа № 515/1376/25
Провадження № 2/515/1738/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Давиденко К. В. звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 в с. Забари Саратського району Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка позивача (сестра батька) ОСОБА_3 в місті Татарбунари Одеської області.

За життя, на підставі рішення Татарбунарської районної Ради народних депутатів №411 від 11 листопада 1977 року, ОСОБА_3 отримала дозвіл на будівництво садиби по АДРЕСА_1 та остання його побудувала в 1980 році. До того ж помилково тітка була в вищезазначеному рішенні зазначена за дошлюбним прізвищем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 в місті Татарбунари Одеської області, який був чоловіком ОСОБА_3 .

Окрім вищезазначеного житлового будинку, побудованого спадкодавцями в період шлюбу, у них на праві спільної сумісної власності була квартира АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_5 (двоюрідний брат позивача, син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) прийняв у спадщину 1/2 частину вищезазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер двоюрідний брат позивача ОСОБА_5 в місті Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області.

Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулася до Сарастської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на померлого на зазначене майно та відповідну реєстрацію цього права. Щодо квартири, то нотаріус пояснив, що позивач безперешкодно може прийняти її в нотаріальному порядку через наявність правовстановлюючого документа.

ОСОБА_3 з чоловіком за життя побудувала вищезазначений житловий будинок, але не встигли отримати свідоцтво про право власності на зазначене майно, а двоюрідний брат позивача за життя фактично спадщину прийняв, тому позивач вважає, що має право прийняти у спадщину вищезазначений житловий будинок після смерті двоюрідного брата.

Рух справи

09 вересня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено її у підготовче судове засідання.

08 жовтня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Татарбунари Одеської області; копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Татарбунари Одеської області; копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Татарбунари Одеської області.

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Аргументи, доводи, клопотання учасників справи

Представник позивача, адвокат Давиденко К. В., до початку судвого засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності довірителя. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, адвокат Логінов О. Г., просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 лютого 1971 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_6 »» є « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_7 » (а.с.6).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області 25 січня 2012 року слідує, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано, про що складено відповідний актовий запис №3. Після розірвання шлюбу присвоюється прізвище їй ОСОБА_9 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області 05.07.2016 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02 липня 1965 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_2 » є « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_7 » (а.с.8).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_11 » є « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_7 » (а.с.12).

19 листопада 1972 року укладено шлюб між « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_11 », згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виписаного російською мовою, про що зроблено актовий запис за № 10. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.13).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 виданого Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області 16.08.2018 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 23.09.2021 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 24 липня 1980 року, виписаного російською мовою, батьками « ОСОБА_13 » є « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 » (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_10 , видане 25.07.2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.16).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16839969 від 28.1.2007 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_2 (а.с.26).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2012 року, ОСОБА_5 є спадкоємцем 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с.25).

Постановою Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 , з причин відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на успадковане майно (а.с. 17).

Згідно довідки, виданої ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 541 від 06 жовтня 2025 року, згідно архівних даних право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с. 18).

За даними технічного паспорту та довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , збудований 1980 роках. Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований будинок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 21-24,33-34).

З витребуваної судом копії спадкової справи № 17-2019, щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведеної Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_5 . Спадкоємиця ОСОБА_3 (дружина) відмовились від належної їй частини спадкового майна на кроисть сина ОСОБА_5 . Інші спадкоємці відсутні (а.с.49-98).

З інформації Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 16.10.2025 року повідомляється, що згідно перевірці у спадковому реєстрі спадкова справа щодо майна ОСОБА_14 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась (а.с.48).

Згідно з копією спадкової справи № 251/2023 щодо майна померлого ОСОБА_5 , заведеної 03 жовтня 2023 року Саратською районною державною конторою Одеської області спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні (а.с.99-135).

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем,має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.

Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно суду необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Як встановлено судом, на підставі рішення Татарбунарської районної Ради народних депутатів №411 від 11 листопада 1977 року, ОСОБА_15 отримала дозвіл на будівництво садиби по АДРЕСА_1 та остання його побудувала в 1980 році.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року), не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності.

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 (провадження № 61-8387св19).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, та з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18) та від 05 червня 2024 року у справі № 678/1418/17 (провадження № 61-16687св23).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року

у справі № 201/7012/18 за позовом фізичної особи до територіальної громади

м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (справа у подібних правовідносинах), колегія суддів касаційного суду зазначила, що: «…індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації…».

Встановивши, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , збудований ОСОБА_15 у 1980 році, на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, врахувавши наданий позивачем технічний паспорт на спірний житловий будинок, суд дійшов висновку, що за життя спадкодавець ( ОСОБА_15 ) набула право власності на вищевказаний спірний житловий будинок, який не є самочинним будівництвом, а позивач, яка звернулась у передбачений законом строк до нотаріальної контори, має право на його успадкування після померлого ОСОБА_5 позивачка прийняла спадщину як спадкоємець за законом п`ятої черги, оскільки ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав на дане спадкове майно.

Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а також, якщо у спадкоємця не має документів, що підтверджують його права.

Висновки за результатами розгляду справи

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавець правовстановлюючих документів на житловий будинок не мав, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявність у позивачки права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та з огляду на необхідність захисту спадкових прав позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Щодо судових витрат

Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то з Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.

Разом з тим, позивач просить не відшкодовувати понесені витрати.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296 ЦК України, ст.ст. 200, 206, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач: Татарбунарська міська рада, місцезнаходження: 68100, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18 ().

Суддя К. І. Олійник