Справа № 565/2672/25
Провадження № 2/565/916/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Щур Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що зроблено актовий запис №37.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 лютого 2003 року позивач уклав з відповідачкою шлюб. Між сторонами остаточно втрачено почуття любові та взаєморозуміння, протягом останніх півроку стосунки між ними погіршилися. Весь цей час подружжя проживає як чужі одне для одного люди, мають діаметрально різні погляди на життя, кожен з них живе окремим життям зі своїми окремими інтересами, моральними принципами та устоями, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене примирення між сторонами неможливе. Майнові спори відсутні.

13 листопада 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що про намір розірвати шлюб позивач відповідача не повідомляв, відповідач докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань між сторонами мирним шляхом. Відповідач вказує, що зацікавлена у збереженні сім`ї, висловлює бажання примиритися з позивачем та зберегти сім`ю. На думку відповідача немає підстав для розірвання шлюбу. Відповідач просить суд надати сторонам строк для примирення терміном на два місяці, розгляд справи провести після закінчення строку для примирення з урахуванням примирення.

13 листопада 2025 року від відповідача надійшла заява про надання стоку для примирення подружжя терміном на два місяці.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20 листопада 2025 року.

20 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 22 грудня 2025 року.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач у заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, просить не надавати строк для примирення та розірвати шлюб.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Згідно із ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне.

21 лютого 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що зроблено актовий запис №37, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 21 лютого 2003 року.

Матеріали справи не містять доказів наявності у сторін неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України (ч.2 ст.36 СК України).

Відповідно до ст.51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі N 369/7035/18.

Закріплена у ст.111 СК України норма щодо примирення є диспозитивною, оскільки, суд має вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Вказана правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечує проти збереження шлюбу та надання строку на примирення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не вказала чи наполягає на наданні строку на примирення.

Наведені обставини у своїй сукупності виключають можливість та практичну необхідність надання строку на примирення сторін.

Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим явищем, враховуючи позицію позивача щодо неможливості збереження сім`ї, суд вважає, що збереження шлюбу суперечите інтересам сторін та дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Однак, враховуючи, що позивач просить судові витрати залишити за ним, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що зроблено актовий запис №37.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Г.В. Бренчук