Номер провадження 2-з/754/146/25
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву представника ОСОБА_1 Чолака Івана Івановича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м.Києва знаходиться вищевказана цивільна справа.

До суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 та частину квартири АДРЕСА_2 , що належать відповідачу ОСОБА_3 .

Дану заяву заявник мотивує тим, що заявлена у позовних вимогах сума є значною та заявлена до стягнення з відповідачів солідарно. Вказані квартири придбані відповідачем ОСОБА_3 у період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 і є спільною сумісною власністю подружжя. Наразі між відповідачами після розірвання шлюбу тривають судові спори з різними предметами та підставами. Відповідачі мають посвідки на постійне проживання в ОАЕ, тривалий час перебували за кордоном, що підтверджує їх спроможність залишати територію України і надалі. Відповідач ОСОБА_3 вчиняє дії щодо відчуження належної їй на праві власності частини майна, внаслідок чого позивач може бути позбавлений можливості виконати судове рішення у даній справі в разі задоволення позовних вимог.

На думку заявника, даний спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам, оскільки за даними інтернет-порталів з нерухомості вартість однієї аналогічної квартири становить 155 00,00 доларів США.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить задовольнити дану заяву.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст. 149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу позивача на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 роз`яснив, що: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є вимога позивача про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , солідарно, заборгованості за договором позики від 17.01.2022 у сумі 350 000,00 доларів США.

Представник позивача, звертаючись до суду із відповідною заявою, посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 має намір здійснити відчуження свого нерухомого майна.

Тобто предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів із боржників у зв`язку із невиконанням зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення позики. При цьому, відчуження майна, на яке може бути звернене стягнення, при виконанні судового рішення може унеможливити його виконання.

Виконання у майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач за позовом у наявності майно, а тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що між сторонами існує реальний спір щодо зобов`язань за договором позики у сумі 350 000,00 доларів США, а також наявний зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, що дає підстави для висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження на нерухоме майно ймовірне його відчуження, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на частини двох квартир не є співмірним із заявленими позовними вимогами та перевищує їх.

Так, із наданих заявником доказів вбачається, що орієнтовна ринкова вартість квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 становить по 155 000,00 доларів США.

Тобто, враховуючи зміст заяви про забезпечення позову, в разі накладення задоволення даної заяви про забезпечення позову буде накладено арешт на майно відповідача в загальній вартості 155 000,00 доларів США.

В той же час, суд враховує, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.12.2025 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 загальною вартістю, визначеною за наданими стороною позивача доказами, в розмірі 273 000,00 доларів США.

Відтак, задоволення даної заяви у повному обсязі не буде співмірним із заявленими вимогами та перевищить розмір ціни позову.

З урахуванням ухвали суду від 18.12.2025 року про вжиття заходів забезпечення позову, не охопленими заходами забезпечення позову є позовні вимоги у розмірі 77 000,00 доларів США, а тому достатнім буде накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 .

Виходячи з наведеного, враховуючи предмет спору, суд приходить до висновку про те, що накладення арешту на вищевказане майно відповідача є співмірним та необхідним

В задоволенні вимог заяви про накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 належить відмовити.

При цьому суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. В даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, є відповідним змісту позовних вимог та зможе гарантувати реальне виконання рішення суду та ефективний захист прав як позивача, так відповідача, не створює невиправданих обмежень відповідачу в його правах.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.2 ст. 149, ч.3 ст. 150 ЦПК України та вимоги, викладені в заяві про забезпечення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову та співмірність із заявленими позивачем вимогами, можливість вчинення дій, спрямованих на ухилення від виконання можливого рішення суду, суд приходить до висновку про доцільність забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно, оскільки викладені в заяві обставини та доводи дають підстави стверджувати, що невжиття вказаних вище заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно:

-частину квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, власник ОСОБА_3 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Повний текст ухвали складено 18 грудня 2025 року.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: