Справа № 758/7125/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

09 жовтня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Левицької Я.К.,

за участю секретаря судового засідання Новіцької О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 176557 від 06.02.2021 у розмірі 14 460,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.02.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір № 176557 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відтак, 28.10.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 14 460,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 11 460,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем вказаного договору у нього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою суду від 21.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

У судове засідання представник позивача не з`явився. В прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.

З огляду на викладене, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Судом встановлено, що 06.02.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір № 176557 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн строком на 10 днів, за стандартною процентною ставкою 2% в день або 730% річних від суми кредиту (пп. 1.2, 1.3 Договору).

Відповідно до п.п. 1.7 Договору невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства.

Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 6.7. Договору).

Так, із дослідженої судом довідки про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» встановлено: клієнт - ОСОБА_1 , РНОКП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 176557 від 06.02.2021 ідентифікована ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі; одноразовий ідентифікатор - AV8413, який 06.02.2021 надісланий на номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_2 .

Як встановлено судом, вказаний кредитний договір укладено у вигляді електронного документа.

Так, у ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.п. 12,13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказаний договір укладено відповідно до норм чинного законодавства.

Також, як вбачається з п. п. 1.1 Договору № 176557 від 06.02.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язується надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 3 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.4 Договору кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем були зазначені реквізити платіжної картки НОМЕР_3 для перерахування кредитних коштів.

На підтвердження виконання товариством вказаного пункту договору надано інформаційний лист-підтвердження ТОВ «Профітгід», відповідно до якого 06.02.2021 07:06:09 на номер платіжної картки відповідача перераховано кредитні кошти в розмірі 3 000 грн, номер транзакції 31258-79660-92993.

Таким чином, позивачем підтверджено надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 3 000 грн.

Також судом встановлено, що 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Підпунктом 13.1 Договору факторингу встановлено, що вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, та діє до 30 січня 2023 року, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 14 460,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - сума виданого кредиту, 11 460,00 грн - залишок по відсотках.

З долученої до матеріалів справи виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 176557, складеної ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість відповідача перед позивачем станом на 13.01.2025 становить 14 460,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - просрочена заборгованість за сумою кредиту, 11 460,00 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Нарахування відсотків, пені, штрафів позивач не здійснював.

На виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, однак станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена без виконання.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язань за договорами та повернення отриманих кредитних коштів, а тому вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача відсотків, які були нараховані первісним кредитором, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України на позивача при зверненні до суду із позовом про стягнення грошових коштів покладено обов`язок, навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Однак позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 176557 від 06.02.2021 на підставі договору факторингу, у первісного кредитора, а потім і у нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» існувало право вимоги до відповідача, саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі боржників, в тому числі щодо суми нарахованих відсотків.

Слід зазначити, що розрахунок заборгованості по простроченим відсоткам за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 176557 від 06.02.2021, який здійснений первісним кредитором, позивачем суду не надано, а надана позивачем виписка з особового рахунку за кредитним договором № 176557 за період з 06.02.2021 по 13.01.2025 лише констатує суму заборгованості, визначену первісним кредитором.

Так, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що «належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі».

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

Разом з цим, суду позивачем не була надана банківська виписка по рахунку, відкритому на ім`я відповідача, що позбавляє можливості суд належним чином перевірити користування відповідачем кредитними коштами та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості (як тіла кредиту, так і нарахованих відсотків).

Таким чином, надана позивачем виписка про виконання зобов`язань за кредитним договором б/н від 13.01.2025 року не може бути доказом наявності заборгованості та її розміру. Дана виписка із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак інформація зазначена в ній, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, зокрема судовий збір, покладається на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, оф. 7, ;

відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Я.К. Левицька