КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/13556/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17603/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

- аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частки усіх доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття,

- аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) трьох років (а.с. 1-5).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 16 квітня 2022 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстровано шлюб у Солом`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 632 (а.с. 32).

Від спільного подружнього життя сторони мають двох доньок: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які мешкають з позивачем (а.с. 22-30).

На старшу дитину вже призначені аліменти судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року у справі № 761/1519/24 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 січня 2024 року (а.с. 33).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2025 року у справі № 761/1507/24 шлюб сторін розірвано (а.с. 19-21).

У позовній заяві вказано, що донька ОСОБА_3 проживає з матір`ю, знаходиться повністю на її утриманні, батько не надає фінансової допомоги ні дитині, ні позивачеві, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми. У зв`язку із воєнним станом, зокрема наявною небезпекою для життя та здоров`я, позивач з дітьми перебуває за кордоном (за кордоном діти і були народжені) та наразі не може надати документального підтвердження, що діти проживають саме з нею.

Відповідач - батько дитини - є здоровою, працездатною особою, має роботу та високий стабільний дохід.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 травня 2025 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення їх дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 щомісяця, починаючи з 19 травня 2025 року. Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн (а.с. 44-45).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення у частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення їх дитиною ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 щомісяця і ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у цій частині позовних вимог (а.с. 54-58).

У своїй апеляційній скарзі апелянт вказав, що погоджується виплачувати дітям аліменти по 1/4 частини заробітку (доходів) на кожну (враховуючи, зокрема рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2025 у справі № 761/1519/24). Втім, апелянт не погоджується із рішенням у частині стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення донькою трьох років.

На обґрунтування скарги зазначав, що рішення не враховує дійсні обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, через що воно підлягає скасуванню.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що апелянт є військовослужбовцем, який виконує бойові завдання на лінії зіткнення, має шість поранень, три нагороди за мужність. Як наслідок, він не завжди має доступ до інтернету, поштового зв`язку і інших необхідних для участі у судовому розгляді справ умов. Через наведене апелянт не міг належним чином взяти участь у розгляді справи у суді першої інстанції, висловити свою позицію щодо позовних вимог і надати необхідні докази у справі.

Саме через несення військової служби на лінії зіткнення апелянт не може здійснювати фактичний повсякденний догляд за дітьми: годування, прогулянок, догляду тощо, але залюбки б займався дітьми.

В той же час, під час кожної відпустки апелянт приїжджав саме до дітей (зокрема, Англію, про що свідчать відмітки в паспорті), проводив максимально можливий час з ними, намагався дати якомога більше батьківського тепла і турботи.

Через наведене апелянт вважає позицію позивача про те, що нібито апелянт участі в утриманні дитини не бере, її вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає - є неправдивою.

Апелянт на постійній основі - щомісяця за власним бажанням і ставленням до дітей здійснює перекази грошових коштів позивачеві у сумі 50 000-60 000 грн на утримання дітей, та за можливості додатково переказує чи оплачує витрати на загальні потреби родини (планшети, інша техніка тощо), незважаючи на власний фінансовий стан, затримки у власних доходах та суттєвому фінансовому навантаженню. Апелянт готовий і планує і далі виплачувати приблизно 50 000-60 000 грн, що дорівнює приблизно 1/2 його доходів і відповідає сумі призначених аліментів на обох дітей (1 /4+1 /4= 1 /2) від його приблизного заробітку.

Апелянт просив врахувати, що у 2025 році мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить 1 281, 50 грн для дітей до 6 років. Рекомендований розмір аліментів у 2025 році складає 2 563, 00 грн для дітей до 6 років.

Як стверджував апелянт, він готовий і далі сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/2 від свого доходу, втім сплата додаткових 1/6 частини доходу в якості аліментів на утримання позивача (матері дітей) призводить до завеликого фінансового навантаження на апелянта, не співставного з його доходами і витратами.

Відповідно до оскаржуваного рішення у справі та судового наказу у справі № 761/1519/24 загальна частка відрахування дорівнює 2/3 (1/4+1/4+1/6) частини доходу апелянта.

За таким умов, в найкращому випадку апелянту лишається приблизно 30 000 грн на місяць.

Як вже зазначалось вище, апелянт є військовослужбовцем, який несе службу на лінії зіткнення, має поранення. Він самотужки фінансує придбання для себе одягу, продуктів харчування, медикаментів, обладнання для своєї служби.

Більш того, отримані під час захисту України поранення зумовлюють необхідність додаткових витрат на лікування та реабілітацію. При цьому має враховуватись, що лікування апелянта має тривалий характер і яке складно піддається плануванню.

Все вищенаведене створює велике фінансове навантаження на апелянта, яке складно піддається фінансуванню.

В ситуації, коли з апелянта у примусовому порядку буде стягуватись 2/3 частина доходу, він може бути позбавлений можливості придбати необхідні для власного утримання в умовах безпосередніх військових дій матеріальних цінностей.

Все вищезазначене вказує на великі видатки апелянта, які він має нести і які мають враховуватись при призначенні аліментів на матір дітей.

Окрім цього, апелянт вказав, що на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами.

Водночас, як вказано в апеляційній скарзі, позивач має відкритий ФОП і отримує дохід від підприємницької діяльності. Вона разом із дітьми проживає в Англії, уряд якої виплачує фінансову допомогу матерям із дітьми, тому у неї також є додаткове фінансування на власні потреби.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

10 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Мерцалова М.Ю., у якій вказано, що ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у справі № 760/13556/25 у частині стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, ухвалення у відповідній частині нового рішення, яким відмовити у стягненні аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, а рішення у частині стягнення аліментів на дитину - залишити без змін (а.с. 98-99).

Відповідно до частини першої ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз частиною тринадцятою ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Заруднєв Є.О. оскаржує рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Тому, саме у цій частині рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо тієї частини, що неоскаржуться, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, заперечення на ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною восьмою, дев`ятою ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з частиною четвертою ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За частиною шостою статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Положення сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

При цьому, за змістом частини другої, четвертої, шостої ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2025 року у справі № 761/1507/24 шлюб сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 19-21, 32).

Під час шлюбу у сторін народилися доньки: ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданого 30 січня 2023 року за записом № 1953; ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданого 15 жовтня 2024 року за записом № 152 (а.с. 22-25, 26-30).

Судовим наказом Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року у справі № 761/1519/24 присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 січня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 302, 80 грн (а.с. 33).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга ст. 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя ст. 367 ЦПК України).

У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується повідомлення ОСОБА_1 11 червня 2025 року про відкриття провадження у справі і отримання копії позовної заяви з додатками належним чином (а.с. 43).

Подаючи разом з апеляційною скаргою докази, які не були подані до суду першої інстанції, апелянт навів причини неможливості їх подання до суду першої інстанції з підстав, що об`єктивно не залежали від нього (перебування на військовій службі в умовах воєнного стану).

Разом з тим, 10 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Мерцалова М.Ю., у якій вказано, що ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у справі № 760/13556/25 у частині стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, ухвалення у відповідній частині нового рішення, яким відмовити у стягненні аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, а рішення у частині стягнення аліментів на дитину - залишити без змін (а.с. 98-99).

Відповідно до частини четвертої ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження.

Відповідно до ордеру серії АЕ № 1387406 від 15 квітня 2025 року, адвокат Мерцалов М.Ю. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5567 від 09 березня 2023 року, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області на підставі рішення № 175 від 07 березня 2023 року, посвідчення адвоката № 3534, видане 09 березня 2023 року Радою адвокатів Дніпропетровської області) на підставі договору про надання правничої допомоги від 26 березня 2025 року представляє інтереси ОСОБА_2 . Договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а.с. 6).

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що відповідно до оскаржуваного рішення у справі та судового наказу у справі № 761/1519/24 загальна частка відрахування дорівнює 2/3 (1/4+1/4+1/6) частини доходу апелянта. Тому, сплата 1/6 частини доходу в якості аліментів на утримання позивача (матері дітей) призводить до фінансового навантаження на апелянта, не співставного з його доходами і витратами, що ставить під сумнів фінансову можливість нести такі витрати з боку апелянта, який є військовослужбовцем та має поранення, отримані під час захисту України, самотужки фінансує придбання для себе одягу, продуктів харчування, медикаментів, додаткові витрати на лікування та реабілітацію, при цьому, бере участь у вихованні та відвідуванні дітей (під час короткочасних відпусток) за місцем їх проживання у Великій Британії (а.с. 22-30, 66-72, 107-110).

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне врахувати визнання позивачем ОСОБА_2 апеляційної скарги ОСОБА_1 в оскаржуваній частині рішення.

На підставі вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з 19 травня 2025 року, на її утримання до досягнення їх дитиною ОСОБА_3 трьох років.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 364, 367, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року - скасувати у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення їх дитиною ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 щомісяця, починаючи з 19 травня 2025 року.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов