ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 295/6569/23

провадження № 61-7603св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2024 року у складі судді Чішман Л. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2025 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Павицької Т. М.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів.

2. Позов обґрунтовано тим, що із 2013 року вона та громадянин Республіки Литва - ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , але при цьому не перебували у шлюбі.

3. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 , про що 21 лютого 2014 року при реєстрації народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис № 530.

4. Вказувала, що ще до народження дитини відповідач давав обіцянку, що в свідоцтві про народження він буде записаний як батько. Проте, після народження сина через деякий час їхні стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і відповідач відмовився писати заяву про визнання себе батьком дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. При реєстрації народження дитини в зв`язку з тим, що вони з відповідачем не перебували у шлюбі, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за прізвищем та громадянством матері - ОСОБА_4 , а ім`я та по батькові батька дитини записали за вказівкою матері - ОСОБА_5 .

5. Зазначала, що через деякий час відповідач переїхав у помешкання в село Вереси Житомирського району, залишивши її разом з дитиною проживати в його квартирі. З часу припинення їхніх відносин та проживання разом весь тягар утримання дитини ліг на неї, а у 2022 році відповідач поставив питання щодо їх виселення з його квартири.

6. У зв`язку з тим, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги для утримання сина виникло питання встановлення його батьківства відносно останнього та стягнення аліментів.

7. Вказувала, що відповідач у добровільному порядку не бере участі в утриманні сина, хоча він є фізично здоровим, працездатним чоловіком та може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини. Інших аліментних зобов`язань відповідач не має.

8. Крім того, вважає, що кровну спорідненість з батьком дитини можливо встановити шляхом проведення судово-генетичної експертизи, тобто на підставі висновку експерта. Також зазначала, що батьківство підтверджується актовим записом про народження дитини та інформацією про те, на якій підставі були внесені відомості про батька дитини.

9. Враховуючи викладене просила суд визнати: ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести відповідні відомості до актового запису про народження дитини та стягнути із відповідача на користь неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

10. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, позов задоволено частково.

11. Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 .

12. Внесено зміни до актового запису № 530 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , складеного 21 лютого 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, вказано батьком дитини ОСОБА_2 .

13. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2023 року та до повноліття дитини.

14. В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

15. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач ухилився від участі у проведенні судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, тому відповідно до положень статті 146 ЦПК України, з урахуванням зібраних у справі доказів, враховуючи пояснення свідка, суд вважав доведеним факт батьківства ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суди виходили із того, що позивачем не надано суду доказів, які б вказували на те, що розмір аліментів на утримання дитини має бути визначено саме в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, тому дійшли висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 .

18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

19. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

21. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 910/9111/17, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц, від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16, від 20 листопада 2018 року в справі № 910/23210/17, від 14 січня 2019 року в справі № 927/26/18, від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 08 квітня 2021 року в справі № 161/20630/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами не враховано, що він з поважних причин (хвороба) не міг бути присутній при проведенні експертизи. Про вказані причини він повідомляв позивачку.

23. Крім того, під час розгляду справи не надано доказів того, що між позивачкою і ним існували будь-які відносини, які б могли спричинити народження дитини.

24. Заявник вказує на те, що позивачка стверджувала, що він дозволив їй проживати у його квартири, проте не надала доказів на підтвердження цього, при цьому квартира, у якій проживала позивачка, йому не належить і ремонт в ній він не робив.

25. Посилається на те, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

26. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що у справі відсутні будь-які підстави як для призначення судом експертизи, так і для прийняття рішення про його батьківство стосовно дитини й, відповідно, стягнення аліментів.

27. Крім того, вказує, що в суді апеляційної інстанції йому не було роз`яснено можливість проведення такої експертизи під час апеляційного перегляду, на проведення якої він би погодився.

Відзиву на касаційну скарг не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2014 року (том 1, а. с. 8).

29. Як вбачається зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до частини статті 135 СК України актовий запис від 21 лютого 2021 року № 530 містить відомості про народження ОСОБА_3 , актовий запис вчинено відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції в Житомирській області, відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першої статті 135 СК України - батько ОСОБА_8 (том 1, а. с. 9).

30. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 . Після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (том 1, а. с. 60 зворот).

31. 26 жовтня 2023 року за клопотанням позивача судом першої інстанції було призначено судово-біологічну експертизу, молекулярно-генетичну аналізу ДНК, для визначення кровної спорідненості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а. с. 66-67).

32. Відповідачу достовірно було відомо про призначення експертизи, оскільки останній був присутній в судовому засіданні 26 жовтня 2023 року, в якому вирішувалось питання про її призначення (том 1, а. с. 61-64).

33. Обласне бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради 01 грудня 2023 року повідомило про неможливість проведення даного виду експертизи (том 1, а. с. 120).

34. Ухвала про призначення експертизи була оскаржена представником відповідача до Житомирського апеляційного суду (том 1, а. с. 72-75).

35. 08 січня 2024 року постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Налапка М. М. залишено без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2023 року - без змін (том 1, а. с. 113-114).

36. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 15 лютого 2024 року змінено експертну установу та призначено проведення експертизи експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (03141, місто Київ, вулиця Докучаївська, 4) (том 1, а. с. 137-139).

37. У судовому засіданні 15 лютого 2024 року відповідач наполягав на внесенні позивачем на депозитний рахунок суду визначену суму коштів для покриття в подальшому його витрат на проїзд до експертної установи.

38. ОСОБА_6 на вимогу відповідача внесла на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира кошти в розмірі 500 грн, що підтверджується матеріалами справи (том 1, а. с. 158).

39. 15 березня 2024 року на адресу відповідача направлено рекомендованим листом письмове повідомлення про час та місце проведення експертизи, а саме: 05 квітня 2024 року о 10 годині 30 хвилин за адресою: місто Київ, вулиця Докучаївська , 4 (том 1, а. с. 161-163), яке повернулося без вручення.

40. Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи 08 квітня 2024 року на адресу суду направило повідомлення про те, що 05 квітня 2024 року ОСОБА_6 разом з дитиною з`явилась для відбору зразків крові. ОСОБА_2 для відбору крові не з`явився. Просили забезпечити явку сторін та дитини на 03 травня 2024 року (том 1, а. с. 169).

41. 09 квітня 2024 року відповідачу направлено рекомендованим листом повідомлення про наступну дату проведення відбору зразків аналізу крові, а саме 03 травня 2024 року о 12 годині 00 хвилин (том 1, а. с. 168).

42. Згідно долученої довідки «Укрпошти» про причини повернення/досилання кореспонденції, долученої до поштового конверту, адресат (в даному випадку ОСОБА_2 ) адресат відмовився від її отримання (том 1, а. с. 183).

Позиція Верховного Суду

43. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

44. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

45. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

46. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

47. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

48. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

49. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

50. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

51. При цьому положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

52. Так, відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

53. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

54. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

55. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

56. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

57. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

58. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

59. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

60. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05, § 34).

61. Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

62. Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

63. Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

64. 26 жовтня 2023 року за клопотанням позивача судом першої інстанції було призначено судово-біологічну експертизу, молекулярно-генетичну аналізу ДНК, для визначення кровної спорідненості ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а. с. 66-67).

65. Відповідачу достовірно було відомо про призначення експертизи, оскільки останній був присутній в судовому засіданні 26 жовтня 2023 року, в якому вирішувалось питання про її призначення (том 1, а. с. 61-64).

66. Обласне бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради 01 грудня 2023 року повідомило про неможливість проведення даного виду експертизи (том 1, а. с. 120).

67. Ухвала про призначення експертизи була оскаржена представником відповідача до Житомирського апеляційного суду (том 1, а. с. 72-75).

68. 08 січня 2024 року постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Налапка М. М. залишено без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 26 жовтня 2023 року - без змін (том 1, а. с. 113-114).

69. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 15 лютого 2024 року змінено експертну установу та призначено проведення експертизи експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (03141, місто Київ, вулиця Докучаївська, 4) (том 1, а. с. 137-139).

70. У судовому засіданні 15 лютого 2024 року відповідач наполягав на внесенні позивачем на депозитний рахунок суду, визначену суму коштів, для покриття в подальшому його витрат на проїзд до експертної установи.

71. ОСОБА_6 на вимогу відповідача внесла на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира кошти в розмірі 500 грн, що підтверджується матеріалами справи (том 1, а. с. 158).

72. 15 березня 2024 року на адресу відповідача направлено рекомендованим листом письмове повідомлення про час та місце проведення експертизи, а саме: 05 квітня 2024 року о 10 годині 30 хвилин за адресою: місто Київ, вулиця Докучаївська , 4 (том 1, а. с. 161-163), яке повернулося без вручення «за закінченням терміну зберігання».

73. Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи 08 квітня 2024 року на адресу суду направило повідомлення про те, що 05 квітня 2024 року ОСОБА_6 разом з дитиною з`явилась для відбору зразків крові. ОСОБА_2 для відбору крові не з`явився. Просили забезпечити явку сторін та дитини на 03 травня 2024 року (том 1, а. с. 169).

74. 09 квітня 2024 року відповідачу направлено рекомендованим листом повідомлення про наступну дату проведення відбору зразків аналізу крові, а саме 03 травня 2024 року о 12 годині 00 хвилин (том 1, а. с. 168).

75. Згідно долученої довідки «Укрпошти» про причини повернення/досилання кореспонденції, долученої до поштового конверту, адресат (в даному випадку ОСОБА_2 ) адресат відмовився від її отримання (том 1, а. с. 183).

76. Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи листом від 07 травня 2024 року повідомило суд про неможливість проведення експертизи, тому що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору ОСОБА_11 на відбір зразка крові не з`явився (том 1, а. с. 175).

77. Основоположний принцип змагальності судочинства вимагає, щоб судові документи належним чином вручалися стороні в справі, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не йде так далеко, щоб зобов`язати національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему (див. рішення у справі Lazarenko and Others v. Ukraine), № 70329/12 та 5 інших, § 37, від 27 червня 2017 року). Таким чином, органи влади можуть нести відповідальність лише за ненадсилання відповідних документів заявнику (див. рішення у справі Voytsekhovskyy v. Ukraine [GC] (ухв.), № 41881/18, § 10, від 26 січня 2023 року), чого не було у цій справі.

78. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

79. Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

80. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22).

81. Судова практика з указаного процесуального питання щодо застосування статті 109 ЦПК України є сталою та незмінною.

82. Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції призначив у справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу з використанням ДНК, а ОСОБА_2 , будучи обізнаним про призначення двох експертиз для відбору експериментальних зразків, не з`являвся.

83. За таких обставин колегія судів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про застосування наслідків ухилення відповідача від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичну) експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України.

84. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги заявника про неможливість прибуття на проведення експертизи у зв`язку із хворобою, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин.

85. Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій, а тому відхиляє доводи заявника щодо неповідомлення апеляційним судом про можливість проведення експертизи. При цьому з мотивувальної частини судового рішення апеляційного суду вбачається, що судом було роз`яснено учасника справи можливість заявлення відповідного клопотання, проте відповідач під час розгляду справи і суді апеляційної інстанції не ставив питання про призначення експертизи.

86. Доводи заявника про те, що суди протиправно стягнули витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн на користь позивачки відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

87. Відповідно до частин першої-другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

88. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

89. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

90. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

91. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

92. При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

93. Судами встановлено, що 20 квітня 2023 року між ОСОБА_6 та адвокатом Трофімовим А. В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 000534 від 02 вересня 2010 року, укладений договір про надання правової допомоги.

94. За умовами пункту 2.1 цього договору гонорар адвоката за послуги встановлено у формі фіксованої оплати у розміру 15 000 грн.

95. Судами правомірно враховано, що відповідачем та його представником у суді першої інстанції заперечень щодо встановленого розміру гонорару не заявлялось, клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами, стороною відповідача також не надходило.

96. Таким чином, зважаючи на об`єм та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складність, кількість судових засідань із участю представника позивачки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав про стягнення зазначених вище витрат на правову допомогу на користь позивачки із відповідача.

97. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

98. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права.

99. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович