КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/18109/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ,

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Семенюти О. Ю.

від 06 жовтня 2025 року

у цивільній справі № 359/13526/24 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київське квартирно-експлуатаційне управління

про виселення,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року позивач звернувся в суд з даним позовом.

28 квітня 2025 року адвокат Леськов В. П., в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київське квартирно-експлуатаційне управління про виселення зупинено до перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Військова частина НОМЕР_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що самого факту введення воєнного стану та формального перебування сторони на військовій службі недостатньо для зупинення провадження у справі згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Звертає увагу на те, що відповідач зобов`язаний надати докази безпосереднього залучення до бойових дій, а надані документи (витяг з наказу № 208 від 23.07.2025 та № 274 від 17.09.2024) оцінює критично. Стверджує, що наказ про зарахування в оперативне підпорядкування УВ «Курськ» та рапорт відповідача не є належними доказами безпосередньої участі у бойових діях на момент розгляду справи. Апелянт наголошує на тому, що відповідач з`являвся на судове засідання 27.02.2025, що свідчить про фізичну можливість брати участь у процесі. Посилаючись на практику Верховного Суду (зокрема, ухвали у справах № 127/1407/22, № 501/1699/17), апелянт наполягає, що безпідставне зупинення провадження порушує право на справедливий суд, оскільки відповідач не довів неможливість участі у справі через характер служби.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Леськов В П., в інтересах ОСОБА_1 , вважає апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 безпідставною та такою, що суперечить вимогам п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та правовим позиціям Верховного Суду. Представник наголошує, що норма п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є імперативною, тобто покладає на суд обов`язок зупинити провадження незалежно від стадії процесу чи наявності у сторони представника. Зазначає, що законодавець не передбачив умов, за яких суд може відмовити у зупиненні за цією підставою, на відміну від ст. 252 ЦПК України, де зупинення є правом суду і залежить від того, чи веде справу представник. Єдиною умовою застосування цієї норми є наявність доказів перебування особи у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

Стверджує, що суду надано вичерпний перелік доказів, які підтверджують не лише службу, а й виконання бойових завдань: витяг з Наказу № 345 від 27.11.2024, який підтверджує виконання бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та зарахування до угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для безпосередньої участі в бойових діях; довідка ВЧ НОМЕР_2 від 23.09.2025 № 16269 про те, що відповідач проходить службу з 17.05.2024 та не може прибути до суду через перебування в зоні бойових дій; витяг з Наказу № 274 від 17.09.2024 про зарахування в оперативне підпорядкування УВ «Курськ» на виконання Бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ; рапорт відповідача від 19.09.2025 про неможливість участі у засіданнях.

Представник звертає увагу, що присутність відповідача на засіданні 27.02.2025 була обумовлена короткостроковою 2-денною відпусткою, яку він отримав виключно для участі у справі. Тоді ж відповідач повідомив суд про неможливість подальшої участі через бойові дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана Пунктом 14 частини першої статті 353 ЦПК України до переліку ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду віднесені ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі, розгляд даної справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження, з огляду на що, клопотання про розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, заявлене апелянтом задоволенню не підлягає.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку на електрону адресу та в електронний суд представнику Військової частини НОМЕР_1 , Дяченку О. С., третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київське квартирно-експлуатаційне управління та адвокату Леськову В. П., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 (а.с. 24-31 т. 2).

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про зупинення провадження, суд першої інстанції виходив із того, що наявність підстав для зупинення провадження передбачена п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є імперативною вимогою закону. Встановивши на підставі листа командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2025, витягів з наказів № 208 та № 274, а також рапорту відповідача, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходить службу в батальйоні безпілотних систем та зарахований в оперативне підпорядкування УВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для виконання бойових завдань на території Сумської області, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання. Суд зазначив, що в Україні діє воєнний стан, і аналіз наданих документів свідчить про те, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан, та об`єктивно не має можливості бути присутнім у судових засіданнях. З огляду на такі обставини суд вважав за необхідне зупинити провадження до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) сформулювала правовий висновок, згідно з яким з моменту введення в Україні воєнного стану (24 лютого 2022 року) Збройні Сили України та інші військові формування в цілому вважаються такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

У цій же постанові Велика Палата відступила від попередніх висновків касаційних судів, на які, зокрема, посилається апелянт, зазначивши, що вимога доводити залучення конкретної військової частини до бойових дій або переведення її на штат воєнного часу є надмірним формалізмом. Суд касаційної інстанції чітко визначив, що належними доказами для зупинення провадження є документи (військовий квиток, довідка форми № 5, накази командира тощо), які підтверджують сам факт перебування особи на військовій службі.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що стверджується листом командира частини, витягами з наказів та рапортом, які були досліджені судом першої інстанції. Більше того, надані документи містять відомості про виконання відповідачем бойових розпоряджень у складі УВ «Курськ», що є додатковим, але з огляду на нову позицію Великої Палати, навіть не обов`язковим для зупинення провадження підтвердженням залучення до заходів оборони.

Довід апелянта про те, що відповідач міг з`являтися в суді раніше, не спростовує його права на зупинення провадження на момент винесення оскаржуваної ухвали, оскільки характер військової служби в умовах воєнного стану передбачає можливість оперативної зміни місця дислокації та завдань військовослужбовця.

Вирішальним при застосуванні п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 754/947/22, є волевиявлення військовослужбовця. Суд зобов`язаний зупинити провадження, якщо сторона-військовослужбовець не висловила бажання продовжувати розгляд справи. У цій справі клопотання про зупинення провадження було подано представником відповідача в інтересах військовослужбовця, і жодних заяв про намір продовжувати розгляд справи від самого відповідача не надходило.

Отже доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на правильному тлумаченні норм процесуального права в контексті актуальної практики Верховного Суду. Твердження апелянта про необхідність доведення факту безпосередньої участі у бойових діях та недостатність «формального» перебування на службі спростовуються правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22. Посилання апелянта на практику касаційного суду за 2022-2023 роки є нерелевантним, оскільки Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних висновків, встановивши, що з моменту введення воєнного стану всі Збройні Сили України вважаються такими, що переведені на воєнний стан.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі, оскільки за відсутності прямого волевиявлення військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, зупинення провадження є обов`язком суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов