П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гапон Сергій Васильович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року, ухвалене суддею Шепетко І.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 10.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було складено протокол серія НГУ №266423 про вчинення солдатом ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаного протоколу 07.05.2024 близько 08-00 год. солдат ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, під час дії воєнного стану, перебуваючи на військовій службі, діючи умисно, відкрито відмовився від виконання наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2024 № 303, допустив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2024 по справі № 308/8443/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

У подальшому постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.11.2024 по справі № 308/8443/24 постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2024, скасовано та провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином вважає, що у зв`язку з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди у порядку ст. 1174 ЦК України.

Стверджує, що, враховуючи обставини справи, позивач зазнав моральних страждань, оскільки протягом певного строку не міг реалізувати своє право на чесне ім`я, був вимушений докладати додаткові зусилля для поновлення свого права на чесне ім`я, зокрема звертатися до суду апеляційної інстанції, отримав сильні постійні душевні переживання, пов`язані з накладенням судом першої інстанції адміністративного стягнення у вигляді суттєвого для позивача штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Крім того, позивач вимушений був захищати свої права, зокрема з`являтися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для участі у розгляді справи № 308/8443/24 та Закарпатського апеляційного суду для участі у розгляді апеляційної скарги, а також приймати участь у судових засіданнях. При цьому, позивач приймав участь у судових засіданнях маючи проблеми зі здоров`ям (хворіючи).

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 вважає, що справедливим розміром моральної шкоди є 50 000,00 грн, які просить стягнути з держави на свою користь. Крім цього, просив стягнути 30 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, а постановою апеляційного суду провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача могло привести до душевних хвилювань останнього, однак на підтвердження того, що позивач зазнав моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, суду не надано. Доказів звернення позивача за медичною або психологічною допомогою як наслідок складання протоколу суду не надано. Розрахунок суми, про відшкодування якої просить позивач, в позовній заяві також не наведено.

Закриття судом провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення та скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є достатньою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання таких адміністративних матеріалів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гапон С.В., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що Закарпатським апеляційним судом у постанові від 04.11.2024 по справі №308/8443/24 встановлено, що ОСОБА_1 по стану здоров`я не міг виконувати завдання, які поклало на нього командування.

Відповідач систематично ігнорував проблеми позивача зі здоров`ям та не реагував на його звернення, оскільки ОСОБА_1 під час проходження ВЛК був признаний «обмежено придатним».

Крім того, судом першої інстанції взагалі залишено без жодної правової оцінки той факт, що у зв`язку з неправомірними діями посадових осіб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які виразилися у незаконному складенні протоколу серія НГУ № 266423 від 10.05.2024 про вчинення солдатом ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та подальшому направленні для розгляду до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, позивач вимушений був скористатися правничої допомогою адвоката та поніс фінансові витрати, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Зазначає, що апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом норм процесуального чи матеріального права. Всі твердження позивача зводяться до повторного викладення правової позиції, яка вже була предметом судового розгляду та відхилена судом першої інстанції.

Доказів на підтвердження незаконності дій Військової частини НОМЕР_1 апелянтом не надано. Відповідно, у справі відсутній один із ключових елементів складу цивільного правопорушення протиправність дій, що унеможливлює задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди.

Позивачем у межах розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували настання моральних страждань або інших немайнових втрат, зумовлених діями Військової частини НОМЕР_1 . Жодних медичних довідок, психологічних висновків чи інших об`єктивних доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем моральних страждань, в матеріалах справи не міститься. Посилання на суб`єктивне відчуття приниження або емоційного дискомфорту не є достатніми для задоволення вимог про компенсацію моральної шкоди у порядку цивільного судочинства.

У судове засідання з`явився представник відповідача Ярмолюк Н.О., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Щодо розгляду справи у відсутності позивача та його представника не заперечив.

До початку розгляду справи ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гапон С.В., подав 10.12.2025 через підсистему «Електронний суд» заяву в якій просив розглянути справу без участі апелянта та його представника. Апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений на його офіційну електронну адресу шляхом надіслання йому електронної повістки, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 24.06.2025 (а.с.141).

Адвокат Гапон С.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , повідомлений електронним листом на його офіційну електронну адресу, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного листа від 24.06.2025 (а.с.143).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було складено протокол серія НГУ № 266423 про вчинення солдатом ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаного протоколу 07.05.2024 близько 08-00 год. солдат ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, під час дії воєнного стану, перебуваючи на військовій службі, діючи умисно, відкрито відмовився від виконання наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2024 № 303, допустив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2024 по справі № 308/8443/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.11.2024 по справі № 308/8443/24 постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2024 скасовано та провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша

статті 1174 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 14 Закону України «Про Національну гвардію України», шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу управління Національної гвардії України, військовослужбовцями Національної гвардії України при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставах і в порядку, встановлених законом.

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі

статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи

статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що адміністративне провадження у справі №308/8443/24 про притягнення його до військової адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що на переконання позивача, є підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

У позовній заяві посилається на ст. 23, 1174, ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Національну гвардію України» як на підставу для відшкодування йому моральної шкоди завданої внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі не погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування йому шкоди завданої внаслідок незаконного притягнення до військової адміністративної відповідальності, а тому просив скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В контексті даних правовідносин, які склалися між сторонами спору та зважаючи на обставини справи, апеляційний суд зазначає наступне.

У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях командира військової частини під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі №918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Вищезгадані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №335/6977/22.

Тобто, у справах, які стосуються відшкодування шкоди завданої внаслідок незаконного складання адміністративного протоколу про вчинення в тому числі й військового адміністративного правопорушення суд повинен встановити причинно-наслідковий зв`язок між складеним протоколом та завданою шкодою, оцінити завдану позивачеві шкоду та чим така шкода підтверджується, а також встановлений належними доказами протиправний характер заподіювача шкоди.

ОСОБА_1 як на підставу для відшкодування йому шкоди посилається на те, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.11.2024 по справі №308/8443/24 постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2024 скасовано та провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди оскільки протягом певного строку не міг реалізувати своє право на чесне ім`я, був вимушений докладати додаткові зусилля для поновлення свого права на чесне ім`я, зокрема звертатися до суду апеляційної інстанції, отримав сильні постійні душевні переживання, пов`язані з накладенням судом першої інстанції адміністративного стягнення у вигляді суттєвого для позивача штрафу.

Також важливим фактором, на переконання позивача, стало те, що він змушений був з`являтися в судові засідання для захисту своїх прав, відвідуючи такі в хворобливому стані.

Як уже зазначалось апеляційним судом вище, закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Слід погодитись з позицією суду першої інстанції, що закриття судом провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення та скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є достатньою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання таких адміністративних матеріалів.

Закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення не є автоматичною підставою для відшкодування шкоди внаслідок таких дій відповідача, оскільки позивач повинен довести в чому саме полягала неправомірність дій відповідача під час складання даного протоколу, а тому, в даному випадку, відсутні підстави для покладення відповідальності на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, оскільки позивачем дані обставини не доведені.

Крім цього, на переконання колегії суддів апеляційного суду, позивач не надав належні та допустимі докази, які підтверджують завдану йому шкоду внаслідок притягнення його до військової адміністративної відповідальності. Як правильно зазначив суд першої інстанції, доказів звернення позивача за медичною або психологічною допомогою як наслідок складання протоколу суду не надано. Розрахунок суми, про відшкодування якої просить позивач, в позовній заяві також не наведено.

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються ігнорування відповідача факту неможливості виконання позивачем покладеного на нього військового обов`язку (наказу чи наказів) за станом здоров`я та неврахування раніше визначеного йому статусу «обмежено придатний», то до предмету спору дані обставини не відносяться, а тому апеляційним судом оцінка таким не надається. Зазначені позивачем у апеляційній скарзі обставини скасування судами протоколів про притягненні до адміністративної відповідальності не можуть однозначно свідчити про протиправність дій відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є схожими до доводів викладених у позовній заяві та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, а також не доводять наявність порушень судом норм процесуального чи матеріального права під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Отже, апеляційний суд керуючись положенням статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гапон Сергій Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: