У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Чепка В. В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про зобов`язання надати письмову відповідь на заяву від 07.12.2025,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про зобов`язання надати письмову відповідь на її заяву від 07.12.2025.

Позов мотивує з посиланням на ті обставини, що 07.12.2025 року позивач отримала інформацію від сусідки голови ОСББ «Смерічка-18», що є ОСББ будинку в якому розміщена квартира позивача, про те, що відповідач планує відключення всього будинку, разом із квартирами за борг ОСББ, який з`явився у листопаді 2025 року і на даний час підтверджується тільки позицією відповідача (немає судового рішення, яке б встановило факт такого боргу).

08.12.2025 року, Позивач підготувала Заяву до відповідача про негайне надання інформації про причини, з яких ОСОБА_2 збирається відключити багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 від електропостачання» від 08.12.2025 року, яку надіслала на електронну пошту відповідача.

Станом на11.12.2025 року відповідь на заяву позивача відповідачем не надано.

У зв`язку з цим, просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» надати письмову відповідь на заяву від 07.12.2025.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суд зважає на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до приписів частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів").

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на (ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів"):

1) захист своїх прав державою;

2) належну якість продукції та обслуговування;

3) безпеку продукції;

4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної";

4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної";

5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;

6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;

7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Споживач може захистити свої права: пред`явивши вимогу продавцеві, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача (на свій вибір); або звернутись зі скаргою до органів, що здійснюють захист прав споживачів (територіальні органи Держспоживслужби); або звернутись до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи наведені приписи законодавства та встановлені їм відповідні правовідносини, суддя дійшов висновку, що вимоги з якими ОСОБА_1 звертається до суду, а саме, зобов`язання надати письмову відповідь на заяву від 07.12.2025, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Для надання консультацій і роз`яснень з приводу порушення прав споживачів при купівлі товарів, гарантійному ремонті та гарантійному обслуговуванні, наданні послуг споживач може звернутися до Держпродспоживслужби та її територіальних органів.

Керуючись ст. 186, 258, 260 ЦПК України, суддя

постановив:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про зобов`язання надати письмову відповідь на заяву від 07.12.2025, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. В. Чепка