ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 686/6223/23Головуючий у 1-й інстанції Палінчак О.М.
Провадження № 22-ц/817/1134/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Кирдана А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/6223/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року (ухвалене суддею Палінчак О.М., дата складення повного тексту судового рішення 18 липня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, апелянт 1) звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач, апелянт 2) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 14 березня 2020 року ОСОБА_1 при спробі розрахуватися платіжною карткою її пенсійного рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» оператор поштового відділення 29017 у м.Хмельницькому повідомила про відмову. Не розуміючи у чому причина, позивачка прийшла до банкомату, щоб зняти готівку, однак було виявлено, що на кошти рахунку накладено арешт.

Отримавши важкий стрес, ОСОБА_1 зателефонувала в службу підтримки АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700. Оператор банку повідомила, що арешт на рахунки накладено державним виконавцем. Усі звернення позивачки до АТ КБ «ПриватБанк» щодо незаконності блокування видаткових операцій за двома її рахунками з коштами близько 30000 грн, коли сума стягнення за постановою державного виконавця становила лише 2835.40 грн, за номерами телефонів служби підтримки банку, а також письмово, залишалися без реагування.

Позивачка стверджує, що постанову про накладення арешту на пенсійний рахунок банк не повинен виконувати. У зверненні від 23 березня 2020 року ОСОБА_1 просила розблокувати її пенсійний рахунок, проте АТ КБ «ПриватБанк» вимагав, щоб вона отримала довідку, який рахунок пенсійний, і надала її державному виконавцю. Пояснення позивачки, що запроваджено карантинні заходи та вона є особою похилого віку і перенесла інфаркт, відповідачем не сприймались.

Упродовж з 16 березня 2020 року ОСОБА_1 спілкувалась телефоном з чотирма працівниками центрального офісу АТ КБ «ПриватБанк» у Дніпрі , які представлялись: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , але марно. На запитання позивачки, чому вони тривалий час з 12 березня 2020 року не списали борг, оператор пані ОСОБА_7 повідомила, що державний виконавець у постанові про стягнення коштів не зазначив реквізитів, на який рахунок перерахувати кошти. Також службові особи цього банку ігнорували вимоги позивачки у телефонному і письмовому (електронному) режимі розблокувати будь-який рахунок (пенсійний чи депозитний), адже загальна сума стягнення разом становить за постановою державного виконавця про накладення арешту від 12 березня 2020 року 2835.40 грн, а арешт банком накладено на її пенсійний рахунок із сумою залишку 19000 грн та депозитний із сумою залишку 10000 грн.

Отже, позивачка з 14 березня 2020 року у зв`язку з блокуванням банком всіх її рахунків залишилась без засобів для існування, оскільки кошти готівкою вона не зберігала. Щоб хоча би забезпечити свої базові потреби, позивачці довелось позичати гроші.

У зверненні до АТ КБ «ПриватБанк» від 23 березня 2020 року ОСОБА_1 поставила вимогу: забезпечити невідкладне розблокування банком її пенсійного рахунку, аби вона могла якось вижити та добровільно сплатити кошти за повідомленими ДВС реквізитами, яких навіть не було надано банку. Проте, відповідь їй надіслано не було.

29 березня 2020 року позивачка повторно звернулася зі скаргою до АТ КБ «ПриватБанк», проте скарга залишилась без відповіді. 07 травня 2020 року, 08 травня 2020 року та 13 травня 2020 року ОСОБА_1 в чергове звернулася в електронному режимі до АТ КБ «ПриватБанк» на електронну адресу зі скаргою, яку їй було повернуто 08 травня 2020 року і відповіді не надано за предметом звернення.

09 червня 2020 року ОСОБА_1 прийшла до відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м.Хмельницький з цим самим текстом запиту від 07 травня 2020 року, проте керівник цього відділення повідомила, що вони не приймають звернень громадян. Лише після виклику працівників поліції, службова особа АТ КБ «ПриватБанк» погодилась прийняти запит від позивачки.

Наприкінці червня 2020 року ОСОБА_1 отримала лист АТ КБ «ПриватБанк» від 19 червня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200609/8547 як відповідь на її інформаційний запит від 09 червня 2020 року. Проте, вказана відповідь не містить жодної інформації за запитом позивачки за пунктами 1-4, натомість у ньому стверджується, що кошти за винятком 2835.40 грн могли позивачкою використовуватись; сума коштів 19888.15 грн і кошти депозитного рахунку (вклад «Стандарт» строковий на 3 міс.) не продовжений банком після 12 березня 2020 року внаслідок так званого виконання постанови ДВС про арешт коштів на суму 2835.40 грн; сума коштів з депозиту були заблоковані банком на усю суму аж до 21 квітня 2020 року.

Позивачка зазначає, що дана інформація про блокування лише частини коштів на пенсійному рахунку не відповідає дійсності, що підтверджується відповідними скриншотами повідомлень АТ КБ «ПриватБанк» (п.п. 6, 7 додатків до позову).

На думку позивачки завідомо злочинне блокування усіх коштів на двох її рахунках, незаконне розірвання депозитного вкладу без попередження, як і ненадання їй інформації за її зверненнями в електронному режимі, надання неповної відповіді на її інформаційний запит є протиправними діями і бездіяльністю службових осіб АТ КБ «ПриватБанк», зокрема зухвале нехтування законними зверненнями позивачки.

ОСОБА_1 вказує, що зазначена поведінка відповідача є усвідомленим знущанням з неї - особи похилого віку. Вона потерпає від таких зловмисних протиправних злодіянь, їй доводиться викликати невідкладну медичну допомогу, бо від постійного розуміння і відчуття масштабів порушення її прав в неї підвищується артеріальний тиск та стаються напади тахікардії, що є реальною небезпекою не тільки для її здоров`я, а й для її життя. Тривале знущання над її правами з боку службових осіб банку, таке принижує її честь і гідність. Таким чином, виходячи із принципу розумності і справедливості, моральні втрати від порушення її прав позивачка оцінює в розмірі 1500000 грн.

У зв`язку з наведеним та урахування уточнених вимог позивачка просила суд:

- визнати завідомо протиправними дії й бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк» з ненадання їй відповіді за її скаргами від 23 березня 2020 року, від 29 березня 2020 року, чотирьох - від 07 травня 2020 року, а також надання неповної відповіді й з перевищенням законодавчого строку на 5 днів за її інформаційним запитом від 09 червня 2020 року, що вона подала після розблокування АТ КБ «ПриватБанк» доступу до використання нею коштів на двох рахунках: картковому пенсійному НОМЕР_1 та картковому депозитному НОМЕР_3 (за новим форматом: НОМЕР_2 );

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням тривалого правопорушення, надати їй відповідь за її скаргами від 23 березня 2020 року, від 29 березня 2020 року, чотирьох - від 07 травня 2020 року, а також повну відповідь за її інформаційним запитом від 09 червня 2020 року за пунктами 1-4 цього запиту;

- визнати незаконними й завідомо протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк», вчинені протягом періоду з 12 березня 2020 року по 21 квітня 2020 року щодо тривалого незаконного блокування її доступу до використання коштів на пенсійному рахунку з сумою 19888.15 грн при вимозі державного виконавця про списання коштів з її рахунку в обсязі 2835.40 грн;

- визнати незаконними й завідомо протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» з розірвання депозитного договору: вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці, не продовжений банком усупереч умов договору від 21 жовтня 2015 року після 12 березня 2020 року, №рахунку НОМЕР_3 (за новим форматом: НОМЕР_2 ); з початковою сумою вкладу 10000 грн, а також з тривалого, до 05 червня 2020 року, зухвалого неповернення залишку коштів з цього рахунку в обсязі 7166.81 грн після списання 17 квітня 2020 року суми 2835.40 грн на виконання постанови державного виконавця;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 1500000 грн заподіяної моральної шкоди унаслідок грубого тривалого безпрецедентного порушення її прав на відповідь за скаргами, а також на інформацію за її інформаційним запитом від 09 червня 2020 року, тривалого знущання, вчиненого протягом періоду з 12 березня 2020 року по 21 квітня 2020 року, щодо незаконного блокування її доступу до використання коштів на пенсійному рахунку з сумою 19888.15 грн, а також розірвання депозитного договору: вклад «Стандарт» строковий на 3 міс., не продовжений банком усупереч умов договору після 12 березня 2020 року, й тривалого блокування використання нею коштів на цьому рахунку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» з не надання ОСОБА_1 відповіді на її скарги від 23 березня 2020 року, та невчасного надання відповіді на її інформаційні запити від 07 травня 2020 року (повторно 08 травня 2020 року та 13 травня 2020 року) та від 09 червня 2020 року.

Визнано неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк», вчинені протягом періоду з 12 березня 2020 року до 21 квітня 2020 року, з блокування доступу ОСОБА_1 до використання коштів на її банківському рахунку НОМЕР_1 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 7000 грн в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» подали на нього апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд помилково зазначив, що спірні правовідносини сторін виникли з 12 березня 2020 року, позаяк цією датою було постановлено накласти арешт на грошові кошти позивачки, що містяться на відкритих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Отже, спірні правовідносини з відповідачем виникли не 12 березня 2020 року, а 14 березня 2020 року, коли позивачка не змогла оплатити послуги онлайн. Крім того, позов подано 13 березня 2023 року (понеділок), тому право подати позов у межах трирічного строку залишається датою 13 березня 2023 року. Таким чином помилковими є мотиви суду щодо непропущення позивачкою трирічного строку на звернення з даним позовом позовом.

Також позивачка зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні вимоги щодо зобов`язання банку надати відповідь за скаргами від 23 березня 2020 року, від 29 березня 2020 року, чотирьох - від 07 травня 2020 року, а також повну відповідь за її інформаційним запитом від 09 червня 2020 року, оскільки вказана позовна вимога є похідною від вимоги, яку суд задовольнив. Звертає увагу на те, що позивачці вкрай необхідні відповіді на її скарги, зокрема, для захисту від злодіянь службових осіб АТ КБ «ПриватБанк» у порядку відповідних статей КК України та КПК України.

Разом з тим, позивачка зазначає, що суд помилково відмовив у задоволенні вимоги щодо визнання незаконними й завідомо протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» з розірвання депозитного договору, оскільки умовами договору визначено, що кошти перераховуються на вклад по закінченні строку вкладу, та через 3 календарні дні автоматично повертаються на той самий вклад у випадку, якщо клієнт не затребував всю суму вкладу або її частину. В той же час, позивачка не заявляла вимоги про затребування суми свого депозитного вкладу, тому банк усупереч умов договору розірвав депозит. Також висновок суду, що відсутні доказів того, що після 21 квітня 2020 року і до 05 червня 2020 року депозитний рахунок був заблокований (арештований) позивачкою суду не надано є помилковий, оскільки таких доказів не існує, позаяк після розірвання депозиту і далі у зазначеному судом проміжку уже не існувала депозитного рахунку. У відповідача невідкладно, після списання суми 2835.40 грн був безумовний обов`язок повернути цей залишок на рахунок позивачки, зокрема, поточний пенсійний. Після численних телефонних звернень позивачки до відповідача кошти було повернено лише 05 червня 2020 року. Тобто, упродовж 45-ти днів банк не повертав клієнту кошти на доступний банківський рахунок.

З приводу заявленого відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначає, що це похідна від задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій і бездіяльності з ненадання АТ КБ «ПриватБанк» відповіді за численними скаргами, що відбувалося упродовж тривалого терміну - 83 дні. На думку позивачки визначений судом розмір моральної шкоди є символічним та неспівмірним з перенесеними стражданнями позивачки.

У зв`язку з наведеним позивачка просить апеляційний суд:

- рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року скасувати у частині незадоволених/частково задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі;

- вилучити з оскаржуваного рішення суду наведене мотивування щодо непропущення позивачкою трирічного строку на звернення з позовом;

- постановити окрему ухвалу про ознаки кримінальних правопорушень у діях службових/посадових осіб АТ КБ «ПриватБанк» за ст.ст. 364, 366, 127 КК України та направити її до Хмельницької обласної прокуратурі для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей згідно зі ст.214 КПК України про вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що на запит ОСОБА_1 від 09 червня 2020 року, який був поданий фізично до АТ КБ «ПриватБанк» та отримано особисто працівником банку, відповідачем надано відповідь 19 червня 2020 року, про що підтверджує позивач. Звертає увагу на те, що інших запитів до банку не надходило, а скриншоти запитів позивачки в електронному вигляді на невідомі адреси, не можуть вважатися доказами, так як вони не ідентифікують клієнта та обставини на які посилається ОСОБА_1 в позові та не доводять обставин, в тому числі, що це є офіційна адреса АТ КБ «ПриватБанк» для скарг клієнтів, тощо. Належні докази доставки звернень позивачки на офіційні електронні адреси відповідача в матеріалах справи відсутні.

Зазначає, що 12 березня 2020 року банком отримано постанову про арешт коштів позивачки на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонені законом та належать ОСОБА_1 у межах сум стягнення. У відповіді банк також повідомив позивачку, що не обмежує у користування коштами в розмірі вище арешту. АТ КБ «ПриватБанк» листом від 25 березня 2020 року повідомив державну виконавчу службу про виконання постанови про арешт коштів від 12 березня 2020 року та про наявність достатньо коштів для виконання постанови на двох рахунках позивачки: НОМЕР_1 , НОМЕР_4 . Також 16 квітня 2020 року банк отримав від Другого відділу ДВС у м.Хмельницький платіжну вимогу про примусове списання грошових коштів у розмірі 2835.40 грн про списання заборгованості згідно виконавчого листа від №686/8543/17 від 28 січня 2020 року. В платіжній вимозі Державної виконавчої служби було зазначено рахунок для списання коштів - НОМЕР_4 , тому банком і проведено списання коштів з даного рахунку. 21 квітня 2020 року банк отримав від державного виконавця постанову про зняття арешту і арешт було знято.

На думку відповідача, банком виконано постанову про арешт коштів у межах

суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів як це було передбачено самою постановою і доказів того, що арешт був накладений на всі кошти, які знаходилися на рахунках ОСОБА_1 , останньою не надано. Скриншоти, надані позивачкою до суду в якості доказів щодо блокування всієї суми на рахунках, не можуть бути доказами, так як не є оригіналами доказів, допустимими доказами, не ідентифікують клієнта, фінансовий телефон та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в позові. Крім того, скриншоти з невідомих пристроїв, які надаються ОСОБА_1 до матеріалів справи в якості доказів, не можуть бути допустимими доказами, так як не встановлюють жодних дійсних обставин справи.

Також, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності стосовно заявлених вимог, так як події і обставини, які викладені в позові відбувалися до воєнного стану в Україні.

З приводу стягнення моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не надані докази наявності моральних страждань, пов`язаних з обставинами справи та наявності причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і загальним станом здоров`я позивачки та її захворюваннями.

У зв`язку з наведеним відповідач просить апеляційний суд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року скасувати у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно розпорядженням Хмельницького апеляційного суду від 03 жовтня 2020 року №10, дану цивільну справу направлено до Тернопільського апеляційного суду для розгляду.

06 жовтня 2025 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк».

Відзив мотивовано тим, що в скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив недостовірні відомості, зокрема, що позивачка не зверталася до банку зі скаргами, тоді як такі скарги подані з електронної пошти ОСОБА_1 на електронну пошту банку: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 Також зазначає, що банк свавільно заблокував картковий пенсійний рахунок НОМЕР_1 , адже кошти були списані з іншого рахунку НОМЕР_4 . Крім того, факт блокування усіх рахунків позивачки банком встановлено у справі № 560/2506/20. Вважає, що заперечення відповідача щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди є безпідставні.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиві викладені у ній. Проти апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» заперечила.

Представник відповідача КБ «ПриватБанк» - Кирдан А.В., свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиві викладені у ній. Проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 12 березня 2020 року у межах виконавчого провадження № 61520867, головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Лещенко М.В. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2835.40 грн (т.1 а.с.80).

Як зазначено в позовній заяві, 14 березня 2020 року ОСОБА_1 при спробі розрахуватися платіжною карткою, емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», стало відомо, що на її рахунки: НОМЕР_1 (пенсійний) та НОМЕР_2 (депозитний) накладено арешт на виконання постанови від 12 березня 2020 року у межах виконавчого провадження № 61520867.

Згідно виписки по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» від 26 липня 2023 року слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_5 по рахунку НОМЕР_1 , куди надходили пенсійні виплати, станом на 12 березня 2020 року залишок грошових коштів складав 7555.87 грн (т.1 а.с.2А).

Згідно виписки по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» від 10 серпня 2023 року слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_5 по рахунку НОМЕР_1 , у період з 12 березня 2020 року по 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 не користувалася грошовими коштами (т.1 а.с.7А).

Згідно виписки по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» від 20 жовтня 2023 року слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_6 по рахунку НОМЕР_2 , який є депозитний, станом на 11 березня 2020 року залишок грошових коштів складав 10002.25 грн. Крім того, 17 квітня 2020 року із вказаного рахунку стягнуто із ОСОБА_1 згідно виконавчого листа (справа №686/8543/17) суму 2835.40 грн (т.1 а.с.149-150).

Відповідно до постанови про зняття арешту з коштів від 21 квітня 2020 року у межах виконавчого провадження №61520867, головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Лещенко М.В. знято арешт з коштів на усіх рахунках, накладених постановою від 12 березня 2020 року у межах виконавчого провадження №61520867, у зв`язку із погашенням боргу (т.1 а.с.79).

Як вбачається із скриншотів мобільного застосунку АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24», станом на 31 березня 2020 року до картки № НОМЕР_7 , яка видана ОСОБА_1 , банком застосовано обмеження (зупинення) в роботі у зв`язку із постановою про накладення арешту. При цьому баланс на картці складав 19888.15 грн (т.1 а.с.19-20).

Оскільки станом на день накладення арешту на рахунках ОСОБА_1 був залишок грошових коштів більший, аніж зазначено у постанові державного виконавця від 12 березня 2020 року, виконавче провадження № 61520867, АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно накладено арешт на обидва рахунки, оскільки такі дії позбавили позивачку засобів до існування, що стало підставою для подання нею скарг на адресу АТ КБ «ПриватБанк» від 23 березня 2020 року (на електронну адресу Банку ), від 29 березня 2020 року (на електронну адресу Банку ), чотирьох - від 07 травня 2020 року (на електронну адресу Банку , ), а також інформаційного запиту від 09 червня 2020 року (отримано особисто працівником Банку).

19 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав позивачці відповідь на її запит, в якому зазначив, що 12 березня 2020 року Банком отримано постанову про арешт коштів позивача на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови держаного виконавця, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонені законом та належать ОСОБА_1 у межах сум стягнення 2835.40 грн. У відповіді Банк також повідомив позивачку, що не обмежує її у користуванні коштами в розмірі вище арешту. 21 квітня 2020 року Банком отримано постанову державного виконавця про зняття арешту коштів позивачки. Крім того, 16 квітня 2020 року Банк отримав від виконавчої служби платіжну вимогу про примусове списання грошових у розмірі 2835.40 грн в межах виконання виконавчого листа №686/854/17 від 28 січня 2020 року. У зв`язку з тим, що кошти знаходилися на вкладі до запитання для пролонгації договору НОМЕР_8 в момент арешту, кошти не змогли повернутися на основний рахунок. Відсотки по вкладу до запитання виплачуються на основний рахунок, до якого був відкритий вклад до запитання (т.1 а.с.16-18).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_9 від 25 лютого 2019 року, виданого Пенсійним фондом України вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, довічно (т.1 а.с.13).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з положенням частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з пунктом 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків: резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника у банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року в справі № 686/8534/17.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення

Згідно частини першої статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до статті 5 Закону № 393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Згідно статті 24 Закону № 393/96-ВР особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок протиправних дій АТ КБ «ПриватБанк», позивачці заблоковано два банківських рахунки (поточний та депозитний) протягом періоду з 12 березня 2020 року по 21 квітня 2020 року, у зв`язку з чим остання залишилась без засобів для існування.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2020 року на рахунки ОСОБА_1 , які відкриті у АТ КБ «ПриватБанк», відповідачем накладено арешт на виконання постанови головного державного виконавця від 12 березня 2020 року у межах виконавчого провадження № 61520867. Крім того, станом на 12 березня 2020 року на вищевказаних банківських рахунках баланс ОСОБА_1 становив 17558.12 грн, тобто перевищував суму стягнення з боржника у виконавчому провадженні №61520867.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачу АТ КБ «ПриватБанк» як особі, що має доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, а саме, щодо залишку грошових коштів на двох банківських рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , було достеменно відомо, що на кожному з цих двох рахунків позивачки було достатньо коштів на виконання постанови головного державного виконавця від 12 березня 2020 року, однак відповідач прийняв рішення про накладення арешту на всі банківські рахунки позивачки, відкриті у АТ КБ «ПриватБанк» без урахування обмеження щодо суми, зазначеного у постанові головного державного виконавця від 12 березня 2020 року - 2835.40 грн.

Стороною відповідача нормативно не обґрунтовано та не доведено необхідність накладення арешту на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 з урахуванням того, що на іншому її арештованому рахунку НОМЕР_3 (за новим форматом: НОМЕР_2 ) було достатньо коштів для стягнення згідно постанови головного державного виконавця від 12 березня 2020 року, і саме з якого в подальшому було стягнуто зазначену головним державним виконавцем суму коштів - 2835.40 грн.

З огляду на викладене, обґрунтований є висновок суду першої інстанції про те, що існують правові підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк», вчинені протягом періоду з 12 березня 2020 року до 21 квітня 2020 року з блокування доступу ОСОБА_1 до використання коштів на її банківському рахунку НОМЕР_1 .

Доводи відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що скриншоти, надані позивачкою до суду в якості доказів щодо блокування всієї суми на рахунках не можуть бути доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані скриншоти зроблені із мобільного застосунку АТ КБ «ПриватБанк» - «Приват24». Крім того, у вказаних скриншотах зазначено номер банківської карти НОМЕР_7 , яка видана ОСОБА_1 . Також вказані докази підтверджують зупинення банківських операцій ОСОБА_1 та в сукупності з іншими доказами не суперечать встановленим обставинам.

Щодо вимоги позивачки про визнання протиправними дії відповідача з ненадання відповіді за скаргами та запитами.

Судом першої інстанції правильно проаналізовано копії звернень ОСОБА_1 (електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до АТ КБ «ПриватБанк» (електронна пошта - ) від 23 березня 2020 року, від 29 березня 2020 року, чотирьох - від 07 травня 2020 року, від 09 червня 2020 року та встановлено, що такі подані у відповідності до статті 5 Закону № 393/96-ВР, як електронному, так і в письмовому вигляді.

Згідно матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що єдину вмотивовану відповідь відповідач надіслав позивачці 19 червня 2020 року, тобто з порушенням строків, встановлених ст.20 Закону № 393/96-ВР.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що існують правові підстави визнання неправомірними дій АТ КБ «ПриватБанк» з не надання ОСОБА_1 відповіді на її скарги від 23 березня 2020 року, 29 березня 2020 року та невчасного надання відповіді на її інформаційні запити від 07 травня 2020 року (повторно 08 травня 2020 року та 13 травня 2020 року) та від 09 червня 2020 року.

Доводи відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що скриншоти запитів позивачки в електронному вигляді на невідомі поштові адреси не можуть вважатися доказами колегія суддів відхиляє, оскільки спірні електронні звернення подавалися позивачкою на офіційну пошту клієнтської підтримки , вказана поштова адреса підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» (https://privatbank.ua/about/contacts).

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням тривалого правопорушення, надати відповідь за скаргами від 23 березня 2020 року, від 29 березня 2020 року, чотирьох - від 07 травня 2020 року, а також повну відповідь за її інформаційним запитом від 09 червня 2020 року за пунктами 1-4 цього запиту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така не підлягає до задоволення, оскільки усі спірні питання сторін, зокрема, про блокування банківських рахунків позивачки (поточний та депозитний) протягом періоду з 12 березня 2020 року по 21 квітня 2020 року, вирішено у межах розгляду даної цивільної справи і надано їм правову оцінку.

Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що їй необхідні відповіді на її звернення за 2020 рік для захисту від злодіянь службових осіб АТ КБ «ПриватБанк» у порядку КК України та КПК України, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки у межах даної цивільної справи судами зроблено висновок про визнання неправомірними дій АТ КБ «ПриватБанк», вчинених протягом періоду з 12 березня 2020 року до 21 квітня 2020 року, пов`язаних з блокуванням доступу ОСОБА_1 до використання власних коштів, розміщених на банківському рахунку, на який надходили пенсійні виплати.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» з розірвання депозитного договору.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 21 жовтня 2015 року та Умов та Правил надання банківських послуг: продовження вкладів «Стандарт» строком на 3-12, 18 та 24 місяці через вклад «До запитання»: 2.2.1.3.8. Банк має право автоматично продовжити вклад на такий самий строк через вклад «До запитання». Кошти перераховуються на вклад «До запитання» по закінченні строку вкладу, та через 3 календарні дні автоматично повертаються на той самий вклад у випадку, якщо Клієнт не затребував всю суму вкладу або її частину. Порядок продовження зазначений у Договорі / Заяві про приєднання.

2.2.1.3.9. Вклад «До запитання» відкривається без укладення додаткових угод одночасно з строковим вкладом виключно для зарахування коштів в період продовження строкового вкладу на новий строк. Договір вкладу «До запитання» укладається на невизначений строк і дорівнює строку дії договору строкового вкладу, з урахуванням, можливості продовження строкового вкладу на новий строк. Поповнення вкладу «До запитання» самостійно Клієнтом не передбачається (за виключенням 3-х денного періоду продовження вкладу). Дія вкладу «До запитання» припиняється після розірвання строкового вкладу та виплати всієї суми строкового вкладу разом із процентами.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 11 березня 2020 року кошти з депозитного рахунку НОМЕР_3 по закінченню чергових трьох місяців перейшли на вклад «До запитання» НОМЕР_10 для пролонгації депозитного договору, як відбувалось що три місяці згідно умов укладеного між сторонами договору. 12 березня 2020 року був накладений арешт на депозитний рахунок згідно постанови головного державного виконавця, у зв`язку з чим, кошти зі стану «До запитання»: НОМЕР_10 не повернулись автоматично на депозит, тобто на основний рахунок НОМЕР_3 та залишилися в стані «До запитання». 17 квітня 2020 року пройшло списання коштів з депозиту на виконання постанови головного державного виконавця від 12 березня 2020 року. 21 квітня 2020 року постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Лещенко М.В. в межах виконавчого провадження № 61520867 було знято арешт з коштів ОСОБА_1 та направлено дану постанову на виконання до АТ КБ «ПриватБанк». Після чого залишок коштів став доступний позивачці. Підставою не продовження депозиту став арешт коштів позивачки.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не встановлено порушень з боку відповідача щодо розірвання депозитного договору: вклад «Стандарт» строковий на 3 місяці, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо не продовження банком усупереч умов договору від 21 жовтня 2015 року після 12 березня 2020 року, № рахунку НОМЕР_3 (за новим форматом: НОМЕР_2 ); з початковою сумою вкладу 10000 грн.

Також не підлягають до задоволення вимоги про те, що до 05 червня 2020 року відповідачем зухвало не повернуто залишок коштів ОСОБА_1 в обсязі 7166.81 грн, після списання 17 квітня 2020 року суми 2835.40 грн на виконання постанови державного виконавця, оскільки доказів того, що після 21 квітня 2020 року і до 05 червня 2020 року депозитний рахунок був заблокований (арештований) позивачкою суду не надано.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди

Позивачка ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом вказала, що розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди протиправними діями відповідача становить 1500000.00 грн, який вона визначила виходячи з характеру порушеного права та обсягу, глибини і тривалості завданих душевних страждань.

У справі, що переглядається апеляційний судом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправне блокування банківських рахунків позивачки протягом періоду з 12 березня 2020 року по 21 квітня 2020 року та бездіяльність відповідача з ненадання відповіді за скаргами та запитами позивачки.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивачки внаслідок завданих їй відповідачем невиконанням норм Закону України «Про звернення громадян» та необґрунтованим блокуванням її банківського рахунку, з урахуванням особи позивачки (похилий вік, ІІ група інвалідності, стан здоров`я) та із застосуванням принципів розумності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування позивачці моральної шкоди у розмірі 7000.00 грн, що буде співмірним із перенесеними ОСОБА_1 моральними стражданнями та відповідає принципу розумності та справедливості.

Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що розмір завданої моральної шкоди становить 1500000.00 грн колегія суддів відхиляє, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Щодо застосування та не застосування судом строків позовної давності.

Встановлено, що з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 13 березня 2023 року. Спірні правовідносини сторін виникли з 12 березня 2020 року. Оскільки трок позовної давності був зупинений законом внаслідок введення на території України карантину (з 12 березня 2020 року до 01 липня 2023 року) та воєнного стану (17 березня 2022 року до 03 вересня 2025 року і по даний час), тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин.

Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що спірні правовідносини з відповідачем виникли 14 березня 2020 року, коли позивачка не змогла оплатити послуги онлайн, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки 12 березня 2020 року у межах виконавчого провадження №61520867 головним державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти позивачки та цього ж дня відповідачем заблоковано грошові кошти позивачки.

Інші доводи апеляційних скарг є аналогічними викладеним у позовній заяві та у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах.

Щодо вимог позивачки винести окрему ухвалу з приводу неправомірних дій службових осіб АТ КБ «ПриватБанк» за статтями 364, 366, 127 КК України та направити її до Хмельницької обласної прокуратурі, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Згідно з частиною одинадцятою статті 262 ЦПК України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Таким чином, окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Судом не встановлено достатніх даних для висновку про наявність порушень законодавства з боку службових АТ КБ «ПриватБанк», які містять ознаки кримінальних правопорушень, на які посилається ОСОБА_1 , останньою не обґрунтовано належним чином ознаки кримінальних правопорушень у діях працівників відповідача.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом щодо службових осіб АТ КБ «ПриватБанк» не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали слід відмовити.

При цьому апеляційний суд зазначає, що заявниця не позбавлена права звернутися з відповідною заявою до компетентних органів з приводу порушених прав, у разі наявності таких підстав.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 22 грудня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома