ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7997/21 Номер провадження 22-ц/814/3053/25Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Головченко Еліс Анатоліївни на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 листопада 2023 року по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 79593,52 гривень, 3% річних у розмірі 1301,43 гривень, інфляційні втрати у розмірі 3113,38 гривень, а також судовий збір в сумі 2270 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги теплопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають відповідачі. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати зазначених послуг відповідачами виникла заборгованість в сумі 79593,52 гривень, 3% річних у розмірі 1301,43 гривень, інфляційні втрати у розмірі 3113,38 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 01 листопада 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; р/рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України» м.Харкова, МФО 351823, ), суму заборгованості 79593,52 гривень, 3% річних у розмірі 1301,43 гривень, інфляційні втрати у розмірі 3113,38 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місцезнаходження: м.Харків, вул. Мефодіївська, 11; р/рахунок № НОМЕР_1 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, ) судовий збір в сумі 2270 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням , його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що судом встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, плату за надані послуги з опалення та постачання гарячої води вносили не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.11.2011 по 31.10.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 79593,52 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. У зв`язку із тим, що відповідач не була обізнана про наявність такого спору, не отримувала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, проживає та зареєстрована в іншому регіоні, відповідач просить суд апеляційної інстанції прийняти заяву про застосування строку позовної давності.

Тому відповідачка просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, які заявлені ним за межами строку позовної давності, тобто, за період з 01.11.2011 року до 02.04.2017 року.

Окрім задоволення позовних вимог по основній сумі боргу, оскаржуваним рішенням також задоволені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1301,43 гривень та інфляційних втрат у розмірі 3113,38 гривень. Оскільки, дані розрахунки були обчислені позивачем виходячи з простроченої суми, а з урахуванням пропущеного строку позовної давності, прострочена сума є меншою, то і розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є невірними.

Зважаючи на викладене апелянт просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 листопада 2023 року, та ухвалити нове рішення із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності .

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна оплата відповідачами централізованого опалення призвела до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

У справі встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання у відповідачів за період з листопада 2011 року по жовтень 2021 року обраховується заборгованість за надані послуги у розмірі 79593,52 грн.

Із відомості нарахувань інфляційних витрат та 3% річних за період часу з грудня 2018 року по жовтень 2021 року встановлено, що позивачем на наявну заборгованість нараховано 3% річних у сумі 1301 , 43 грн. та інфляційні витрати у сумі 3113,38 грн.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинному на момент виникнення спірних правовідносин, житлово - комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

В статті 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року (далі Закон № 2189 VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону № 2189 VIII).

Згідно з статтею 1Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - це фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово - комунальні послуги.

Частиною першою статті 19Закону №1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Вказані вимоги також викладені в Законі № 2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово - комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

За положеннями частини першої статті 13ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частин першої, другої статті 509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання також виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з статтею 525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається

Як свідчить тлумачення статті 526ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статтей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (стаття 64 ЖК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини першої, пунктів 1, 5 частини третьої статті 20Закону №1875-IV споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктів 1, 3, 6 частини другої статті 21Закону №1875-IV виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні статей 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином.

У статті 68 ЖК України закріплено обов`язок споживача послуги їх оплачувати.

Відповідно до статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановивши, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстровані відповідачі, які отримують вказані послуги, що в свою чергу відповідачами не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову проте колегія суддів вважає , що рішення підлягає зміні із зменшенням заборгованості в межах строку позовної давності.

Відповідачем в апеляційній скарзі подана заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності .

Оскільки відповідач не був обізнаний про наявність такого спору, не отримував копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що заява про застосування позовної давності має бути прийнята та розглянута судом апеляційної інстанції, навіть якщо така заява не подавалася відповідачем у суді першої інстанції.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку з неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

Згідно зі статтею 256 ЦКУкраїни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257ЦКУкраїни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин 3, 4 статті 267ЦКУкраїни позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП "ХТМ".

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання є обґрунтованим, однак судова колегія не погоджується з розміром стягнення, оскільки судом була стягнута сума поза межами строку позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії за період з 01.11.2011 року по 31.10.2021 року за листопад 2011- листопад 2017 року відповідачам було нараховано 35 694 грн 63 коп заборгованості за надані послуги.

Із позовом КП «ХТМ» звернулося у жовтні 2021 року , відповідно трирічний строк обмежується листопадом 2018 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року та діяв до 30.06.2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 року№2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відтак , в даному випадку строк позовної давності за вимогою з листопада 2017 року було продовжено, з урахування вказаного , вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання заявлені з листопада 2011 року по жовтень 2017 року, заявлені поза межами строку позовної давності.

Отже, заборгованість відповідача згідно наданого позивачем розрахунку має враховуватися за період з листопада 2017 року по жовтень 2021 року, вона складає згідно наданого розрахунку 43 898 грн 89 коп.

Щодо аргументів відповідача з приводу наявності підстав для зменшення стягнутих рішенням суду першої інстанції сум 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку із зменшенням суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення.

Колегія суддів вважає, що вказані посилання є необґрунтованими , оскільки нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснено за сумою заборгованості за кожен місяць починаючи з грудня 2018 року, без урахування суми заборгованості обрахованої з листопада 2011 року по листопад 2018 року.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні зі зменшенням розміру заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по жовтень 2021 року .

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Головченко Еліс Анатоліївни - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 01 листопада 2023 року змінити , зменшивши суму стягнутої у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по жовтень 2021 року з 79593,52 гривень до 43 898 , 89 гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 227 гривень .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов