Справа № 129/3691/25
Провадження № 2/135/775/25
22.12.2025 м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижині в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року у розмірі 18 016 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір № 00-9845419, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого позикодавцем на умовах платності, строковості та зворотності, перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 8 000 грн 00 коп.
ОСОБА_1 свого обов`язку із повернення кредитних коштів та процентів за їх користування належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором.
20 січня 2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до якого ТОВ «Макс кредит» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, за договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року.
Оскільки ОСОБА_1 не погасила заборгованість ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у заявленому позові просило суд стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 18 016 грн 00 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9 200 грн 00 коп. та суми прострочених процентів 8 816 грн 00 коп.
Також позивач просив стягнути з відповідачки 2422 грн 40 коп. судового збору та 7 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Відповідачка ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не подавала.
ІІ. Процесуальні дії у справі
19 листопада 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Також суд вказаною ухвалою за клопотанням представника позивача витребував докази від банківської установи.
09.12.2025 надійшла відповідь від банківської установи на виконання ухвали суду від 19.11.2025 про витребування доказів.
Представник позивача ОСОБА_2 в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 не подала відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомила суд про зміну своєї адреси. Водночас вона була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на її зареєстровану адресу проживання.
Поштове відправлення не було вручено відповідачці, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника.
Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи.
Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи.
Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи та надання їй можливості реалізувати своє право на захист.
IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Сторони погодили, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) - 8 000 грн (п. 1.2 Договору); строк дії кредитної лінії (строк кредитування) - 360 календарних днів (п. 1.3 Договору). Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «24» липня 2024 року (п. 1.4 Договору).
У пунктах п. 1.5, 1.7, 1.8 Договору обумовлено нарахування та плату позичальником кредитодавцю процентів за користування кредитом, встановлено проценту ставку.
Пунктом 1.6. Договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає: 1200 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього договору.
Згідно з п. 2.8 Договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: "09"липня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 8 000 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № 00-9845419 від 09 липня 2024 року, загальна вартість кредиту становить 49 820 грн 00 коп., з них: 8 000 грн 00 коп. - сума кредиту, 40 620 грн 00 коп. - проценти за користування кредитом та 1 200 грн 00 коп. - комісія за надання кредиту (а. с. 33).
Одночасно з укладенням договору відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, тобто вона була ознайомлена з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту (а. с. 21-22). На а. с. 23-27 Правила надання коштів у позику, в тому числі та на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс кредит» (діють з 09 січня 2024 року).
Кредитні кошти в сумі 8 000 грн відправлені ОСОБА_1 09 липня 2024 року о 22:52 за допомогою надавача платіжних послуг платника ТОВ «Платежі онлайн» шляхом зарахування через платіжний сервіс «Platon» на карту НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними довідками (а.с. 16-19).
У виписці з особового рахунку за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року, яка надана ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.10.2025 становить 18 016 грн 00 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9 200 грн 00 коп. та суми прострочених процентів 8 816 грн 00 коп. (а.с. 42).
Водночас із детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року, складеного ТОВ «Макс кредит» встановлено, що за боржником за період з 09.07.2024 по 02.01.2025 обліковується заборгованість в сумі 18 016 грн 00 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 000 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими комісіями 1 200 грн 00 коп. та суми прострочених процентів 8 816 грн 00 коп. (а.с. 43).
20 січня 2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до якого ТОВ «Макс кредит» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 48-53). Цього ж дня між сторонами був складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 45). ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжними інструкціями (а.с. 44).
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 20 січня 2025 року до договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року до відповідачки у розмірі 18 016 грн 00 коп. (а.с. 46).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надала доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Щодо укладання електронного договору про споживчий кредит
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин є дійсним за умови дотримання загальних вимог, зокрема: зміст правочину не повинен суперечити закону, інтересам держави та суспільства, моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі; форма правочину має відповідати вимогам закону.
Згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Частина третя статті 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину не встановлена законом прямо, але одна зі сторін або інша зацікавлена особа оспорює його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнана недійсною за рішенням суду.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається та виконується відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших нормативно-правових актів.
Згідно зі статтею 11 цього Закону, електронний договір може бути укладений шляхом: надсилання електронного повідомлення, підписаного в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону; заповнення електронної форми заяви; вчинення дій, що розцінюються як акцепт (прийняття пропозиції), за умови належного інформування користувача в електронній системі.
Частина п`ята статті 11 встановлює можливість включення умов з інших електронних документів до електронного договору шляхом гіперпосилання, за умови надання споживачеві безперешкодного доступу до таких умов.
Відповідно до статті 12 Закону, електронний підпис може мати одну з таких форм: електронний або кваліфікований електронний підпис; одноразовий ідентифікатор (наприклад, SMS-код); аналог власноручного підпису (факсиміле), за умови письмової згоди сторін.
Отже, електронний правочин вважається підписаним з моменту використання відповідного виду електронного підпису.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа надає позичальнику грошові кошти, а той зобов`язується їх повернути та сплатити відсотки.
Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 638 ЦК України встановлює, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов у належній формі.
Зі змісту статей 205, 207 ЦК України випливає, що будь-який договір, укладений відповідно до законодавства, може мати електронну форму, яка прирівнюється до письмової, за умови наявності істотних умов.
Електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора це алфавітно-цифрова послідовність, що додається до електронних даних користувачем для підтвердження згоди, ідентифікації та цілісності повідомлення. Такий ідентифікатор (наприклад, SMS-код) є належною формою підписання договору.
Суд установив, що 09 липня 2024 року відповідачка у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Макс кредит» добровільно та усвідомлено подала заявку на отримання кредиту. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідачки на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «Макс кредит» надіслало відповідачці одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачкою цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту згоди на укладення кредитного договору № 00-9845419 від 09 липня 2024 року в електронній формі. Отже, між відповідачкою та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування).
Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідачка отримала проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомилася з його умовами та Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Макс кредит», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідачка мала можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість її волевиявлення.
Згідно з умовами самого Кредитного договору, він містить усі істотні умови та укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕЦПО неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №?524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №?561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Приписами статті 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. У суду відсутні будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору, тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачкою та первісним кредитором ТОВ «Макс кредит» було належним чином укладено кредитний договір № 00-9845419 від 09 липня 2024 року на умовах, визначених сторонами в електронній формі.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять платіжні документи, за якими відповідачці були перераховані кредитні кошти (сума 8?000 грн) на вказаний нею банківський рахунок). Переказ коштів підтверджується також випискою по банківському рахунку відповідачки.
За таких обставин, відповідачка отримала обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки.
Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Позивач на підтвердження набуття права вимоги за договором надав копію договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року, укладеного між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», а також копію витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що він підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідачки від ТОВ «Макс кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
За таких обставин позивач надав докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року до відповідачки.
Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Із детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року, складеного ТОВ «Макс кредит» встановлено, що за боржником за період з 09.07.2024 по 02.01.2025 обліковується заборгованість в сумі 18 016 грн 00 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 000 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими комісіями 1 200 грн 00 коп. та суми прострочених процентів 8 816 грн 00 коп.
Вказаний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, комісія та відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору.
Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.
Встановлення банком комісії в розмірі 1 200 грн 00 коп. у кредитному договорі № 00-9845419 від 09 липня 2024 року відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Вказаний висновок суду корелюється з правовими позиціями, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) та постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року в розмірі 18 016 грн 00 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 8 000 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими комісіями 1 200 грн 00 коп. та суми прострочених процентів 8 816 грн 00 коп.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» надавалася професійна правова допомога адвокатським бюро «Соломко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З вказаних вище наданих адвокатом документів слідує, що предметом наданої правничої допомоги є: вивчення матеріалів справи; складання позовної заяви; підготовка адвокатського запиту та підготовка клопотань.
Проаналізувавши кожну складову наданої адвокатом правової допомоги на предмет її обґрунтованості і розумності, суд керуючись принципами справедливості та пропорційності, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення заяви та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.
Щодо судового збору
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 17.10.2025 (а.с. 1).
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 00-9845419 від 09 липня 2024 року у розмірі 18 016 (вісімнадцять тисяч шістнадцять) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору та 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місце знаходження: Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005, м. Київ, 02175, ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заочне рішення складено та підписано суддею 22.12.2025.

Суддя