УХВАЛА

про відмови у забезпеченні позову

Справа № 509/2573/18

Номер провадження 2-з/495/65/2025

17 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.,розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, ДП «Центр обслуговування громадян», ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення І сесії V скликання Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 28.04.2006 року за № 16-V, визнання недійсним виданого на його підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності,

встановив:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, ДП «Центр обслуговування громадян», ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення І сесії V скликання Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 28.04.2006 року за № 16-V, визнання недійсним виданого на його підставі державного акта про право приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Із 17.03.2025 вказана справа перебуває у провадженні судді Гелла С.В.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2025 справу прийнято до провадження.

Чергове підготовче засідання призначено на 14:00 год. 06.02.2026.

16.12.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0072:, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237;

- заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним, державним нотаріусам, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :02:001:0072, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що предметом спору у цивільній справі №509/2573/18 за позовом ОСОБА_2 до Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, ДП «Центр обслуговування громадян», ОСОБА_1 є рішення Роксоланівської сільської ради про виділення йому земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Як зазначає заявник ОСОБА_1 , вказаний спір був немайнового характеру, адже спір був про будинок позивача ОСОБА_2 , який знаходиться на його земельній ділянці, тобто земельна ділянка належить йому, а будинок, який нібито на ній розміщений, належить позивачу ОСОБА_2 . У 2018 році ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який отримав у спадок від своєї бабусі ОСОБА_3 . Виконанням рішення Овідіопольського районного суду у справі 947/33600/20 від 07.09.2021 право власності ОСОБА_2 у ДРРП було скасовано; реєстраційна справа на неіснуючий будинок була закрита. Після виконання рішення і скасування його права власності на неіснуючий будинок, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу і касаційний суд скасував рішення суду у справі №947/33600/20 та повернув справу на новий розгляд. Враховуючи, що після виконання рішення суду, права заявника вже не були порушені, він як позивач у справі, подав заяву про залишення позову у справі №947/33600/20 без розгляду.Також заявник, як зустрічний позивач у справі 509/2573/18, подав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. Заявник стверджує, що зараз існує реальна загроза, що ситуація із реєстрацією будинку ОСОБА_2 за адресою його земельної ділянки може повторитися, що призведе до повторного порушення його прав і нового зустрічного судового спору з тих самих підстав до того самого відповідача. ОСОБА_2 , нібито як власник житлового будинку, 10.11.2025 звернувся до Овідіопольського районного суду в порядку ст.444 ЦПК України із заявою про поворот виконання рішення і просив суд застосувати поворот у виконанні рішення шляхом відновлення державної реєстрації у ДРРП права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .Овідіопольський районний суд ухвалою від 10.12.2025 заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення шляхом поновлення державної реєстрації права власності на житловий будинок в ДРРП задовольнив.Під час державної реєстрації права власності на житловий будинок у 2017, ОСОБА_2 надавав державному реєстратору Яковлєвій О.М. технічний паспорт на будинок, виготовлений за результатами проведеної технічної інвентаризації у 2017, згідно якого станом на 2017 на садибі ОСОБА_2 є житловий будинок, літня кухня, погріб, колодязь, мостіння; земельна ділянка має розміри 28,23м на 15,23м +3,53м*6,53м, що у сумі складає 600 м2, тобто 6 соток, садиба має огорожу. З метою убезпечення порушення заявника прав, а саме - помилкової реєстрації будинку ОСОБА_2 за адресою його земельної ділянки, як це вже було зроблено у 2017 слугувало підставою для даного спору, на теперішній час заявник змушений звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові ВП ВС від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Тобто можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову і яким чином цей захід реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, заявник з посиланням на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2025 зазначає, що існують підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно на даний час, може бути відчужено, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про те, що заявником не доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст.76, 79, 81 ЦПК України, що невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, крім того, заявником до заяви про забезпечення позову не надано належним чином завірену копію ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2025 на яку він посилається.

Тобто заявник тільки припускає, що невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, однак всупереч зазначеним нормам чинного законодавства заявник до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не надає жодних доказів.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, враховуючи викладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, співмірності і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що відсутні достатні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви про забезпечення позову, то, в силу приписів ст.154 ЦПК України підстави у застосуванні зустрічного забезпечення також відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

постановив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя С.В. Гелла