ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2088/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/8/25 Категорія: 310000000 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Антонюк Ірини Андріївни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Мошнівської сільської ради про визначення місця проживання, -

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є бабусею неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір`ю відповідачки.

Батько дитини ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час повномаштабного вторгнення.

На даний час існує спір з донькою позивачки щодо визначення місця проживання онука. З квітня 2024 року онук з власної волі перейшов проживати до позивачки в належний їй будинок у АДРЕСА_1 . Підставою стало те, що мати дитини - ОСОБА_2 злісно не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до ОСОБА_5 , не цікавиться його розвитком, навчанням та станом здоров`я, через що у ОСОБА_5 виявили виразку, значно погіршився зір, погіршились результати у навчанні, дитина стала неспокійною та роздратованою.

У свій час онука ОСОБА_6 також проживала окремо від матері з батьком ОСОБА_4 , а після його долучення до військової служби переїхала до позивачки, у 2023 році вступила до училища у м. Черкаси, де зараз навчається та приїжджає до позивачки на вихідні та на канікули.

ОСОБА_1 зазначила, що взяла на себе відповідальність за життя та здоров`я дитини, цікавиться його навчанням, регулярно займається його лікуванням, оздоровленням, створила та буде створювати необхідні умови для життя, нормального фізичного та духовного розвитку хлопця. ОСОБА_5 дуже прив`язаний до бабусі, вони легко знаходять спільну мову, оскільки вона враховує всі особливості його виховання та розвитку.

Позивачка також вказала, що у жовтні 2024 року звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Мошнівської сільської ради із заявою щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина. Із врахуванням бажання малолітнього ОСОБА_7 , рекомендовано сторонам визначити місце проживання дитини разом з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, позивачка вважає, що місце проживання малолітнього ОСОБА_7 має бути визначене разом із бабусею.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд виснував про те, що дитина може бути передана бабі/дідові у разі її відібрання у батьків без позбавлення їх батьківських прав, проте з таким позовом має право звернутися орган опіки та піклування, а також суд може вирішити таке питання під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання дитини у разі, якщо встановить, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку.

Суд врахував, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом про визначення місця проживання її онука разом з нею, мати дитини ОСОБА_2 не була позбавлена батьківських прав. ОСОБА_1 не набула статусу опікуна (законного представника) дитини, були відсутні правові підстави для звернення позивача у цій справі з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею, тому відмовив у позові.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Антонюк І.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт акцентує увагу суду на тому, що відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо позовних вимог. В подальшому, в жодне із судових засідань не з`явилась, про причини неявки не повідомляла, що свідчить про байдуже відношення відповідача до проблеми, поставленого питання, результату розгляду справи. Питання визначення місця проживання, виховання, розвитку ОСОБА_5 для неї не в пріоритеті.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин справи скаржник зазначає, що в судовому засіданні була з`ясована думка дитини, що є вагомим аргументом при прийнятті рішення у даній справі. ОСОБА_8 повідомив суд, що він свідомо бажає проживати разом із бабусею ОСОБА_1 , в них гарні відносини. ОСОБА_5 навчається в Тубільцівській гімназії, має друзів, бабуся та сестра про нього піклуються. Жити з мамою та її співмешканцем він не бажає, бо там з ним жорстоко поводились, а якщо його заберуть, то він втече. Пояснив, що тиждень тому в нього був день народження, мама особисто його не привітала. Телефонує рідко.

Скаржник звертає увагу суду на тому, що ОСОБА_5 пішов до бабусі від матері щоб уникнути морального та можливого фізичного насилля, напруженої атмосфери, яка панувала у сімейному оточенні. Співмешканець відповідачки є соціально небезпечним, притягувався до кримінальної відповідальності за придбання та зберігання наркотичних засобів, до адміністративної відповідальності за керування в стані наркотичного та алкогольного сп`яніння, за домашнє насильство в сім`ї. Проте суд даних обставин не врахував.

Також судом не надано уваги поясненням рідної сестри ОСОБА_5 , яка також пішла від матері, проживала з батьком, а після його мобілізації та смерті перейшла проживати до бабусі.

Крім того, скаржник зазначає, що у судовому засіданні після заслуховування пояснень учасників, дослідження матеріалів, суд вийшов до нарадчої кімнати, чим позбавив позивача участі у судових дебатах, висловленні остаточної думки по суті позову, зокрема акцентування уваги суду відносно позиції відповідача у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.10).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_9 (а.с. 12).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.01.2018 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 13).

Відповідно до шкільної характеристики наданої на ОСОБА_7 , останній навчається з 4 класу в Тубільцівському ліцеї, на даний час є учнем 5 класу. Проживає з бабусею ОСОБА_1 , яка повідомила директора ліцею, що взяла на себе відповідальність за ОСОБА_5 . ОСОБА_2 зв`язку з закладом, де навчається її син, не підтримує (а.с. 14).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 19.12.2024, складеного Комісією Тубільцівського старостинського округу, ОСОБА_1 проживає разом з онуками: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Діти перебувають на утриманні бабусі, умови проживання хороші, діти забезпечені всім необхідним (а.с. 15).

Згідно з довідкою-характеристикою ОСОБА_1 , виданої Тубільцівським старостинським округом Мошнівської сільської ради від 19.12.2024, остання зарекомендувала себе з хорошої сторони, користується авторитетом і повагою. На утриманні має двох онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (а.с. 16).

Згідно з довідкою від 19.12.2024 амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Тубільці ОСОБА_1 тяжких хронічних захворювань не має (а.с. 17).

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 (свідоцтво про спадщину від 12.08.2003 року) (а.с. 18).

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.09.2024 знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом виразка дванадцятипалої кишки, гостра без кровотечі; функціональна диспесія; міопія; анізотропія та анізейконія; астигматизм (а.с. 22).

Вказані діагнози підтверджені довідкою лікаря ЗПСЛ ОСОБА_12 № 169 від 19.11.2024, випискою із медичної картки № 12318, консультативним висновком спеціаліста (а.с. 23, 24).

Як вбачається з листа Мошнівської сільської ради №177/02-04 від 13.12.2024, 25.11.2024 відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дитини Мошнівської сільської ради, прийнято рішення рекомендувати налагодити родинні зв`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; рекомендувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи бажання малолітнього ОСОБА_3 , визначити місце проживання дитини з бабусею в АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 , складеного службою у справах дітей Мошнівської сільської ради від 22.10.2024 проведено обстеження умов проживання будинку АДРЕСА_2 , у будинку проживають: ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_13 (співмешканець) та доньки - ОСОБА_14 та ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будинок умебльований. Наявна достатня кількість побутової техніки. Продуктами харчування родина забезпечена. Діти мають спільну кімнату з окремими спальними місцями, місцем для відпочинку та гри. Одягом відповідно до сезону забезпечені (а.с. 69).

Відповідно до довідки-характеристики від 26.02.2025 наданої Кумейківським старостинським округом, ОСОБА_2 характеризується не зразково, але задовільно, порушень правопорядку не вчиняє, у зловживанні алкогольними напоями чи вживанні наркотичними препаратами не помічена. Тимчасово непрацююча (а.с. 70).

На адвокатський запит Кумейківською гімназією надана відповідь № 09/03-11 від 26.02.2025, в якій зазначено, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався в Кумейківській гімназії в період 01.09.2020 по 27.03.2024. Мати ОСОБА_2 цікавилася навчанням сина, відповідально ставилася до його виховання. Бабуся ОСОБА_1 шкільним життям онука не цікавилася (а.с. 71).

Відповідно до характеристики на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої ЗДО «Гайок» с.Кумейки, ОСОБА_5 у період з 01.06.2017 по 13.09.2017 перебував на вихованні у закладі дошкільної освіти. Мама брала активну участь у житті сина (а.с. 96).

Тубільцівським старостинським округом 31.03.2025 року надана характеристика на ОСОБА_2 , відповідно до якої остання зарекомендувала себе добре. Багатодітна мати. Скарг і заяв за час проживання у селі на ОСОБА_2 не надходило (а.с. 97).

Згідно з письмовими поясненнями сусідів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 сім`я ОСОБА_2 зарекомендувала себе добре, діти чемні, виховані, контактні, дружні (а.с. 91-108).

ОСОБА_16 зазначила, що після загибелі ОСОБА_4 відповідачка з дітьми близько 7 місяців проживали у позивачки, після чого повернулися додому. Конфлікт між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , старшою донькою пов`язує із отриманням виплат за загиблого військовослужбовця.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05.04.2024 ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік зі звільненням від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. (незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту) (№ рішення в ЄДРСР 118180879)

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2024 ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. (умисне легке тілесне ушкодження по відношенню до ОСОБА_2 ) (№ рішення в ЄДРСР 118709966)

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21.05.2024 ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік. (за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) (№ рішення в ЄДРСР 119222106)

Відповідно до висновку комісії Мошнівської сільської ради визначено недоцільним визначати місце проживання дитини з бабою ОСОБА_1 . Вказаний висновок затверджений рішенням Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради 27.02.2025 року за № 14. (а.с. 183, 184).

У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За вимогами частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 1 СК України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між: подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими; матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання; бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком (частини перша, друга статті 2).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Закон України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 761/11261/23 (провадження № 61-9349св24), від 25 вересня 2024 року в справі № 522/10087/23 (провадження № 61-7777св24) та ін.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 183/1464/22 вказано, що згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Концепція забезпечення переважного проживання дитини в її рідній сім`ї, а у разі окремого проживання з одним з батьків, закріплена і в міжнародних договорах, зокрема, в Конвенції про захист прав дитини, а також в Декларації прав дитини.

У статті 163 СК України закріплено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Тобто, вирішуючи питання про доцільність відібрання малолітніх дітей і передання їх батькам, суд насамперед має дослідити, чи не буде це суперечити інтересам дітей, зашкодити їх здоров`ю чи розвитку, та встановити, чи є середовище, в яке передаються діти, благонадійним та благополучним.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України).

Отже, наведеними положеннями законодавства України визначено, хто має право ініціювати в суді такий спір, що вирішується у цій справі, та яка особа є належним відповідачем у такій справі: такими сторонами є, передусім, батьки дитини, а у разі їх відсутності усиновлювачі чи інші законні представники (опікуни). Відповідно, будь-які інші особи, які не є законними представниками малолітньої дитини, не мають права на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання з ними.

Одним із основних принципів регулювання сімейних відносин в Україні є те, що батьки дитини, не позбавлені батьківських прав стосовно неї, мають переважне право перед усіма іншими особами (зокрема й родичами) на участь та вирішення усіх найважливіших питань життя неповнолітньої дитини.

Саме цей засадничий принцип реалізований у частині першій статті 163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Наведене свідчить, що права та інтереси інших осіб (зокрема баби, діда) мають другорядний характер у порівнянні з правами та інтересами батьків (інших законних представників) та їх претензії стосовно дитини (зокрема й участь у вихованні) усуваються правомірними вимогами батька/матері дитини. Лише у разі позбавлення батьків дитини батьківських прав стосовно неї, інші близькі родичі набувають переважних прав порівняно з іншими особами на визначення місця проживання дітей з ними.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що в спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо (постанова від 11 грудня 2024 року в справі № 199/5456/23 тощо).

Апеляційний суд у призмі зазначеної практики Європейського Суду та положень сімейного законодавства України враховує, що мати має переважне право перед бабою на те, щоб дитина проживала з нею, за винятком випадків, передбачених п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення у неї дитини є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Водночас у справі судом першої інстанції вірно встановлено, що дитина може бути передана бабі/дідові у разі її відібрання у батьків без позбавлення їх батьківських прав, проте з таким позовом має право звернутися орган опіки та піклування, а також суд може вирішити таке питання під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання дитини у разі, якщо встановить, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку.

Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №356/417/17 наголосив, що визначення місця проживання дитини та відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є відмінними один від одного, самостійними способами захисту прав та інтересів особи.

Оскільки правило частини 3 ст. 161 СК України не наділяє діда/бабу дитини правом самостійно звертатися з позовом про визначення місця проживання дитини з ними, оскільки таке правило кореспондується з нормами ст. 170 СК України щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що позивачка не мала права на такий позов, оскільки належним способом захисту у такому випадку є відібрання дитини від матері на підставі ст. 170 СК України.

Доводи апеляційної скарги за умови обрання позивачем неналежного способу захисту є безпідставними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, колегія суддів підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачає.

Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Антонюк Ірини Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Судді: