Провадження № 2/127/3460/25
УХВАЛА

18 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши в підготовчому засідання заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в інтересах яких діє Саєнко Вікторія Василівна, до Вінницької районної державної нотаріальної контори, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі її законного представника ОСОБА_7 , про визнання дій щодо не припинення повноважень управителя спадщини неправомірними, припинення повноважень управителя спадщини та призначення нового управителя спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області є вказана справа. Позивачі, звертаючись до суду, просили визнати неправомірними дії відповідача щодо не припинення повноважень управителя спадщини, припинити повноваження управителя спадщини ОСОБА_2 , призначити нового управителя ОСОБА_8 корпоративних прав ряду юридичних осіб: ТОВ «Хмільницький завод залізобетонних виробів», ВАТ «Гніванський кар`єр», ПП «Будівельні матеріали», ТОВ «Поділля ДЛД», Гніванське дочірнє сільськогосподарська підприємство «Маянівське» ВАТ «Гніванський кар`єр», призначити управителем майна ОСОБА_8 , яке зареєстроване за ВАТ «Гніванський кар`єр». При цьому вказували, що відповідач не припинив управління спадщини, так як вважає, що діє договір на управління спадщиною. В той час як управитель отримав управління спадщиною не за місцем відкриття спадщини, завдав збитків та виводив цінне майно. Водночас нотаріусом не було вжито жодних дій щодо витребування звіту в управителя спадщини згідно договору на управління спадщиною, який видано без єдиного документа на 5 років без згоди малолітніх дітей, а скарги позивачів щодо припинення управління спадщиною залишились без задоволення.

24 листопада 2025 року представник позивачів через систему «Електронний суд» подав заяву про зменшення/збільшення позовних вимог та вказуючи про позивачі успадкували корпоративні права та не відмовилися від них, а тому просила прийняти заяву про збільшення вимог та визнати право власності за ОСОБА_1 в частці 1/8 та ОСОБА_1 в частці 1/8 на корпоративні та майнові права ряду юридичних осіб.

Заява була підтримана представником позивачів у підготовчому засіданні. Інші учасники справи не заперечували щодо прийняття її до розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши подану заяву, дійшов такого висновку.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ним випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року в справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підстави позову складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в межах конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Оскільки норма частини третьої статті 49 ЦПК України виключає можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені (первісні) позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Водночас під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц зробила висновок, зокрема, про те, що: «як збільшення або зменшення розміру позовних вимог потрібно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви».

Як слідує з позовної заяви позивач, звертаючись до суду, просив визнати неправомірними дії відповідача, припинити повноваження управителя спадщини ОСОБА_2 , призначити ОСОБА_8 новим управителем корпоративних прав ряду юридичних осіб: ТОВ «Хмільницький завод залізобетонних виробів», ВАТ «Гніванський кар`єр», ПП «Будівельні матеріали», ТОВ «Поділля ДЛД», Гніванське дочірнє сільськогосподарська підприємство «Маянівське» ВАТ «Гніванський кар`єр», призначити ОСОБА_8 управителем майна, яке зареєстроване за ВАТ «Гніванський кар`єр».

Наразі, звертаючись до суду із заявою іменованою як зменшення/ збільшення розміру позовних вимог, позивачі доповнюють позовні вимоги вимогою про визнання права власності в порядку спадкування на корпоративні права.

Вимога про визнання права власності є новою вимогою.

Як вказувалося доповнення позовних вимог новими вимогами немайнового характеру відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Тобто, доповнивши позовні вимоги новими вимогами, позивачі змінюють предмет позову. Відповідно подана позивачами заява не є заявою про збільшення позовних вимог, а із заявою про зміну предмету позову позивачі не зверталися.

При цьому слід зазначити, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, однак при збереженні підстав позову.

Наразі позивачі наводять нові обставини на обґрунтування нових вимог (фактичні підстави обставини прийняття спадщини), тобто позивачі одночасно змінюють і предмет, і підстави позову.

Заяву позивачів про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена окрема матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачами первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 910/18389/20 та від 10 листопада 2021 року в справі № 916/1988/20.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що заява позивачів іменована як «збільшення/зменшення позовних вимог» не відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, оскільки за своїм змістом не є збільшенням позовних вимог. Позивачі доповненими вимогами змінюють не тільки предмет, але й підстави позову, а тому її слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які позивачі має право реалізувати у відповідності з ЦПК України, а тому в її прийняті слід відмовити.

Керуючись ст.49, 51, 53, 189, 196-198, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25 листопада 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 22.12.2025.

Суддя: