Справа №442/7896/25
Провадження №2/442/2362/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 442/7896/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

встановив :

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5.000,00 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, до завершення нею навчання або досягнення двадцяти трьох років та 34.300,00 (тридцять чотири тисячі триста) гривень додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно із судовим наказом Бориславського міського суду Львівської області від 24.07.2017р. №438/643/17 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувались аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, та на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 20 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_4 донька позивачки та відповідача ОСОБА_7 досягла повноліття і виплата аліментів на її утримання за вказаним судовим наказом припинилась.

Після досягнення повноліття, донька позивачки та відповідача ОСОБА_7 , продовжує навчання на 3 курсі Дрогобицької філії ВПНЗ Львівський медичний фаховий коледж «МОНАДА» (копія довідки додається). Навчається вона на денній та платній формі навчання, без отримання стипендії, а відтак потребує матеріальної допомоги батьків. Проживає ОСОБА_7 разом з мамою (позивачкою) по АДРЕСА_1 , а відтак саме остання несе основний тягар утримання доньки та потребує допомоги від відповідача.

Згідно з Договором про навчання від 26.07.2023р. (копія додається) вартість навчання становить: 26.800,00грн. (перший рік); 31.800,00грн. (другий рік); 36.800,00грн. (третій рік) пункт 3.1 Договору. Усі витрати на оплату навчання несе позивачка. Тому просить стягнути такі з відповідача.

20.10.2025 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

Ухвалою від 30.10.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25.11.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

31.10.2025 від відповідача надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітню доньку та збільшення розміру аліментів.

25.11.2025 від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, де зазначив, що відповідач проявив негідну поведінку як батька, знявши з реєстрації місця проживання доньку ОСОБА_7 , занадто зменшує своє хороше майнове становище та доходи.

25.11.2025 розгляд справи відкладено на 16.12.2025. Суд протокольною ухвалою залучив третю особу ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили такий задоволити. Вважає, що відповідач повинен утримувати доньку поки вона продовжує навчання.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивачка вимагає від нього надмірних коштів на дітей. В свою чергу він не відмовляється надавати матеріальну допомогу дітям і таку надає коли має змогу. Пояснив, що донька офіційно працює, деякий час проживала разом з ним, має заробітну плату і тому не потребує матеріальної допомоги. Він перебуває у важкому матеріальному становищі, через стан здоров`я є безробітним, доглядає за своїми батьками. Зазначив, що навчання дочки на платній формі з ним не погоджували, його не питали чи він зможе оплачувати навчання, він навіть не знав, що донька вчиться на платній основі.

Третя особа ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги підтримує, оскільки вважає, що батько повинен її утримувати поки вона навчається. Разом з тим пояснила, що працює фармацевтом в аптеці, має заробітну плату в розмірі 18 тисяч гривень, з яких частково гроші віддає своїй матері, оскільки в неї четверо дітей і вона потребує матеріальної допомоги. Вказала, що навчається на третьому курсі 3 курсі і деявний час дійсно проживала у батька.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши оставини справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Суд встановив, що 29.06.2006 по 23.08.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу у сторін народились двоє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Судовим наказом Бориславського міського суду Львівської області від 24.07.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 стягуються аліменти на дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісно, починаючи з 20 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

29.05.2020 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_10 і після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Відповідно до Акту про фактичне проживання особи без реєстрації від 06.10.2025 ОСОБА_3 фактично проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.10.2025 вбачається, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю.

Щодо стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок, щодо застосування ст. 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги, та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не бере участі в утриманні дитини.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття та навчається на ІІІ курсі у Дрогобицькій філії ВПНЗ Львівський медичний фаховий коледж «Монада» за спеціальністю «Фармація, промислова Фармація» на денній платній формі навчання без отримання стипендії.

Поряд з чим суд встановив, що підтвердила в судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 , вона працює, має самостійний заробіток , з якого частину коштів віддає матері як фінансову допомогу, тобто фактично сама фінансової допомоги не потребує.

Відповідач офіційно не працює, має проблеми зі здоров`ям через отримані в минулому опіки, що підтверджується витягом з медичної картки ОСОБА_2 ( а.с 53), тобто не має можливості надати матеріальну допомогу.

З пояснень свідка ОСОБА_13 вбачається, що часто бачать у ОСОБА_3 дітей, зокрема дочку ОСОБА_14 . Їй відомо, що ОСОБА_7 працює в аптеці і неодноразово бачила, як її батько відвозить додому та возить на роботу, проживає та проводить багато часу з батьком (а.с. 59).

З пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається, що часто бачить ОСОБА_16 у свого батька ОСОБА_2 , який проживає поруч, також батько возить доньку на роботу (а.с. 60).

Суд відхиляє доводи сторони позивача щодо ухилення батьком ОСОБА_2 від надання коштів на навчання ОСОБА_3 , оскільки вказане спростовується наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до яких відповідачем неодноразово надавалися кошти позивачу Доводи позивачки про одноособове утримання повнолітньої доньки матір`ю не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи.

Позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), що відповідає правовій позиції висловленій у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до Довідки № 46 від 06.10.2025 ОСОБА_3 навчається на ІІІ курсі у Дрогобицькій філії ВПНЗ Львівський медичний фаховий коледж «Монада» за спеціальністю «Фармація, промислова Фармація» на денній платній формі навчання без отримання стипендії.

Відповідно до Договору про навчання у Дрогобицькій філії ВПНЗ Львівський медичний фаховий коледж «Монада» від 26.07.2023 ОСОБА_1 було здійснено оплату за навчання доньки в сумі 51000 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 06.06.2024, 06.07.2024, 12.08.2024, 06.09.2024, 09.10.2024, 04.11.2024, 05.12.2024, 07.01.2025, 13.02.2025, 06.03.2025, 04.04.2025, 11.05.2025, 13.06.2025, 10.07.2025, 17.08.2025, 14.09.2025, 06.10.2025.

Відтак, ОСОБА_1 за умовами договору є замовником і взяла на себе зобов`язання щодо оплати за послуги.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19) зазначено, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 СК України. Також донька сторін досягла повноліття, тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України.

У постанові КЦС ВС від 26 серпня 2020 року у справі N 336/1488/19 зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки на платній основі. Навчальний заклад Дрогобицька філія ВПНЗ Львівський медичний фаховий коледж «Монада», спеціальність «Фармація, промислова Фармація» було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання дочки у зазначеному позивачем розмірі.

З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи наведені норми законів та докази по справі, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на час навчання або досягнення двадцяти трьох років та додаткових витрат на дитину є необґрунтованими, а відтак позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 180, 182, 184СК України, статтями 10, 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, 185 СК України, суд

ухвалив :

в позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Б. Нагірна