печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Погребняк В.Д.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Лук`янович В.О.

представника відповідача Чернишова В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідування про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Зазначає, що він у період з 05.01.2021р. по 28.09.2021 р.незаконно перебував під слідством у зв`язку з незаконним оголошенням його в розшук, зупиненням слідчим досудового розслідування кримінального провадження № 0000621, бездіяльності прокурора. Позивач вважає, що у зв`язку з невиконанням прокурором Мацегорою Є.І. обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 36 КПК України, він на 9 місяців довше перебував під слідством, що призвело до його моральних страждань. Позивач посилається на наявність підстав відшкодування моральної шкоди, визначених п.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» . Просить стягнути розмір моральної шкоди за незаконне перебування під слідством з 05.01.2021 до 28.09.2021 відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 72000, 00 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача ОГП Чернишова В.В.надала відзив. Вказувала , що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а її вимоги не підлягають задоволенню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що прокурором у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020р. належним чином не виконувались обов`язки щодо нагляду за додержанням законів органом досудового розслідування, зокрема не скасовано незаконну постанову старшого слідчого про зупинення досудового розслідування, та не закрито кримінальне провадження після закінчення строків досудового розслідування. Оцінка дій слідчого та прокурора в порядку Кримінального процесуального кодексу України не є предметом розгляду в цивільному судочинстві. Водночас, на даний час відсутні рішення судів у межах кримінального провадження № 0000621 від 30.07.2020, де встановлено порушення органом досудового розслідування процесуального законодавства та розумних строків. Просила відмовити в позові.

Представник ДБР Лук`янович В.О. надала відзив . Вказувала , що Головним слідчим управлінням ДБР здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 за підозрою заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України. Процесуальне керівництво здійснювалось групою прокурорів першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів ДБР Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів ДБР, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора. 04.10.2020 р. слідчим ДБР у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України. Постановою слідчого ДБР від 01.12.2020р. строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 04.01.2021р.. Надалі, слідчим ДБР, враховуючи, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_1 не було встановлено, 31.12.2020 р. оголошено останнього в розшук та зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621. Постановою слідчого ДБР від 12.01.2021 р. досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 відновлено у зв`язку з встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_1 . Водночас, 12.01.2021 р. підозрюваному ОСОБА_1 та його захиснику в порядку статті 290 КПК України повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні. Під час виконання вимог статті 290 КПК України та ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування, захисником ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва подано скаргу на постанову слідчого ДБР про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000621. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2021 у справі № 757/11189/21-к зазначену вище скаргу захисника ОСОБА_1 задоволено, та скасовано оскаржувану постанову слідчого ДБР. Вказану ухвалу суду Офісом генерального прокурора оскаржено до суду апеляційної інстанції, однак ухвалою Київського апеляційного суду від 21.04.2021 р. у справі № 757/11189/21-к у відкритті апеляційного провадження відмовлено. Надалі ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021 у справі № 757/28324/21-к частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_1, в якій просив закрити кримінальне провадження № 0000621 від 30.07.2020 р.відносно підозрюваного відповідно до пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, та зобов`язано старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 р. протягом трьох робочих днів з моменту одержання Офісом Генерального прокурора цієї ухвали закрити кримінальне провадження № 000621 на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України. Після оскарження в апеляційному та касаційному порядках ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021р. у справі № 757/28324/21-к, Офісом Генерального прокурора вказану ухвалу виконано 28.09.2021р.. Постановою Офісу Генерального прокурора від 28.09.2021р. кримінальне провадженні № 0000621 від 30.07.2020 закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України. Відсутні підстави для застосування приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В судовому засіданні просила відмовити в позові.

Ухвалою Печерського райсуду м.Києва від 17.01.2025р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

Суд, заслухавши пояснення сторін, приходить до слідуючого.

Судом встановлено, щослідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020р. за підозрою заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 368 КК України. Процесуальне керівництво здійснювалось групою прокурорів першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора, старший групи - прокурор відділу Мацегора Є.І.

Слідчим у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020р. повідомлено 04.10.2020р. ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, постановою від 01.12.2020р. строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 04.01.2021. Надалі, враховуючи, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_1 не було встановлено 31.12.2020 р. слідчим оголошено його в розшук та зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 було відновлено 12.01.2021р. у зв`язку з встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_1 . В цей же день (12.01.2021) в порядку ст. 290 КПК України підозрюваному ОСОБА_1 та його захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Під час виконання вимог ст. 290 КПК України та ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування, до Печерського районного суду міста Києва захисник Холостенка Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подав скаргу на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування.

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В. 24.03.2021 р.у справі № 757/11189/21-к постановив ухвалу про задоволення скарги на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Крамського О.Д. про зупинення досудового розслідування, винесену 31.12.2020 р. у кримінальному провадженні № 0000621, скасувавши зазначену постанову. Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.04.2021р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді від 24.03.2021 р.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021 р.у справі № 757/28324/21-к частково задоволено скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1 - адвоката Скотаря О.М. на бездіяльність Офісу Генерального прокурора, зобов`язано старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 протягом трьох робочих днів з моменту одержання Офісом Генерального прокурора цієї ухвали закрити кримінальне провадження № 000621 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2021 р.відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 16.06.2021р..

Постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 28.09.2021р. кримінальне провадженні № 0000621 від 30.07.2020 закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.

Як на правову підставу для задоволення своїх вимог, позивач посилався на вимоги статей 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України та на спеціальний Закон.

Щодо вимог про відшкодування шкоди на підставі спеціального закону та статті 1176 ЦК України

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним.

Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі.

Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним.

Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою.

Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17; від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17; від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 та інші).

Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Правова позиція щодо відсутності передбачених Законом підстав для відшкодування моральної шкоди особі, кримінальне провадження відносно якої було закрито з нереабілітуючих підстав, неодноразово висловлювалось судом касаційної інстанції.

Так, Верховний Суд виснував, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок застосування закону про амністію, декриміналізацією, відмовою потерпілого від обвинувачення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України та Закону (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 463/1380/15-ц; від 06 березня 2019 року у справі № 161/10842/15-ц; від 23 жовтня 2019 року у справі№ 646/1591/18; від 20 листопада 2019 року у справі № 369/1591/18;від 18 листопада 2020 року у справі № 199/7894/19; від 14 липня 2021 року у справі № 766/8892/17).

Тобто Верховний Суд неодноразово та послідовно робив висновки щодо застосування норм права при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду, й вказані висновки застосовуються судами при розгляді подібних спорів.

Відповідно до абзацу першого пyнкту 10 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Частиною дев`ятою статті 284 КПК України передбачено, що якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.

Водночас ні частина друга статті 284 КПК України, у якій передбачено підстави для закриття кримінального провадження виключно судом, ні частина сьома статті 284 КПК України, якою визначаються випадки обов`язкового ухвалення виправдувального вироку чи постановлення ухвали про закриття кримінального провадження судом, не покладають на суд обов`язок закрити кримінальне провадження у випадку встановлення підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 284 КПК України.

Указана у пункті 10 частини першої статті 284 КПК України підстава для закриття кримінального провадження до реабілітуючих не відноситься, а тому, враховуючи за аналогією положення частини дев`ятої статті 284 КПК України.Такі висновки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду 23 лютого 2023 року у справі № 372/2485/20.

Оскільки указана у пункті 10 частини першої статті 284 КПК України підстава для закриття кримінального провадження до реабілітуючих не відноситься, таке закриття кримінального провадження саме по собі не свідчить про незаконність усіх дій органу досудового розслідування, вчинених у його межах. Вчинені в межах такого кримінального провадження процесуальні дії, що обмежують права громадян, не є самостійною підставою для автоматичного відшкодування завданої особі шкоди в порядку та розмірах, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України та Законом.

Суд, узяв до уваги той факт, що позивач надав свою згоду (заявив відповідне клопотання) на завершення кримінального провадження через завершення процесуальних строків досудового розслідування з нереабілітуючих підстав, не використав своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення .

Таким чином, позивач клопотав перед органом досудового розслідування на застосуванні такої форми завершення кримінального провадження, яка не виправдала та не реабілітувала його та не довела незаконності усіх процесуальних рішень, здійснених органом досудового розслідування відносно нього.

З огляду на те, що за ініціативою ОСОБА_1 кримінальне провадження відносно нього закрито з підстав, що не є реабілітуючими (закінчення строків досудового розслідування), тому останній не вправі вимагати безумовного відшкодування моральної шкоди, яка була йому завдана в процесі розслідування, на підставі частини першої статті 1 Закону.

Враховуючи, що право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних процесуальних дій правоохоронних органів, що обмежують права громадянина, виникає у випадку його повної реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування не є реабілітуючою обставиною, суд дійшов висновків, що у позивача не виникло право на відшкодування шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України та Закону.

Щодо вимог про відшкодування шкоди з інших підстав

Заявляючи позовні вимоги, позивач також посилався на наявність підстав для відшкодування шкоди, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України.

Аналізуючи відповідні доводи суд зазначає про таке.

У справі «Шульгін проти України» (заява № 29912/05, рішення від 08 грудня 2011 року) ЄСПЛ звертав увагу, що українське законодавство передбачає можливість вимагати компенсацію будь-кому, хто став жертвою незаконного кримінального переслідування, затримання та/або засудження.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди згаданими органами чи їх посадовими особами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими або службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом України та неодноразово відтворений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі 638/1413/17; від 20 листопада 2019 року у справі № 569/4199/15-ц та інших.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та їх посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім цими нормами не передбачена обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, встановлення незаконності дій (бездіяльності) відповідачів - Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідування, внаслідок яких позивачу завдано шкоди, є основним предметом доказування, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших елементів правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Тому на підтвердження обставин про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконності дій, вчинених відносно нього органом досудового розслідування під час цього кримінального провадження, позивач мав надати відповідні докази.

Водночас надані позивачем докази не свідчать про існування обставин, якими він обґрунтовує вимоги про притягнення органу державної влади до відповідальності.

Зокрема доводи позивача про те, що сам по собі факт закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, суд відхиляє з таких міркувань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19) зроблено висновок про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Водночас у справі, що переглядається, закриття кримінального провадження відносно особи відбулось з підстав, що не є реабілітуючими, отже, твердження позивача про незаконність дій органів досудового розслідування відносно нього слід доводити в порядку, визначеному процесуальним законом.

Стала судова практика свідчить, що вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватись за правилами КПК України, а не в порядку цивільного судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 та від 21 листопада 2018 року № 826/2004/18).

Заявляючи цей позов, позивач не надав належних доказів незаконності дій органів досудового розслідування щодо його перебування під слідством та судом.

Зокрема, судове рішення, яким закрито кримінальне провадження відносно Позивача на підставі пункту 10 статті 284 КПК України, не містить даних про незаконність будь-яких процесуальних дій органів досудового слідства, прокуратури чи суду відносно нього.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності зазначених ним дій та оформлених під час досудового слідства документів, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні, що узгоджується також з Постановою Верховного суду від 03 травня 2023 року (справа № 686/14821/21)

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами протиправності дій відповідачів щодо нього та наявності факту закриття кримінального провадження проти нього за реабілітуючою підставою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 284 КПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України ст. ст. 1, 2 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідування про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ,

Відповідач Офіс Генерального прокурора 01601 м. Київ ,вул. Різницька, 13/15,

Відповідач Державне бюро розслідування 01032 м. Київ, вул. С. Петлюри, 15,

Суддя Т.В.Остапчук