Номер провадження: 22-ц/813/5127/25
Справа № 946/6867/24
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство»,

третя особа - Первинна профспілкова організація Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року у складі судді Адамова А.С.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі ПрАТ «УДП»), третя особа - Первинна профспілкова організація ПрАТ «УДП» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якою просить: поновити його, ОСОБА_1 , на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту ПрАТ «УДП»; стягнуто з ПрАТ «УДП» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення судом рішення про поновлення на роботі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» з 1996 року на різних посадах, з 2007 року працював на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту. Наказом ПрАТ «УДП» №449-П від 26.07.2024 року його було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 26.07.2024 року. Підставою для видання наказу про його звільнення слугував Наказ ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 року №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП». Вважає, що Наказ ПрАТ №449-П від 26.07.2024 та його звільнення винесені/проведені з порушенням законодавства, оскільки, як вбачається з тексту наказу про звільнення та з запису у трудовій книжці його звільнено за «п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штатів)». Однак зазначений в оспорюваному наказі пункт та стаття КЗпП України не відповідає діючому трудовому законодавству України, оскільки дана правова норма відсутня. Вищенаведене свідчить про звільнення його з займаної посади за неіснуючих у діючому трудовому законодавстві України підстав. Дане порушення є підставою для скасування наказу та поновлення його на роботі. Він є членом Первинної профспілкової організації ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (ППО ПрАТ «УДП»), яка, в свою чергу, є організаційною ланкою Профспілки робітників морського транспорту України (ПРМТУ). Первинна профспілкова організація за діючим законодавством мала бути безпосереднім учасником процедури масового вивільнення працівників з ПрАТ «УДП». Так, чинним законодавством України встановлено обов`язок роботодавця проводити консультації з профспілками, а також з первинними профспілковими організаціями, щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Це в т. ч. ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 Закону України Про професій спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 2 ч. 3 ст.50 Закону України Про зайнятість населення», п. 2.22 Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України і Спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту, п. 2.19 Колективного договору, діючого у ПрАТ «УДП». Вважає, що в діях відповідача при проведенні звільнень на підприємстві за Наказом ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 року №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» вбачається порушення процедури масового звільнення працівників, в т.ч. вимог ч.2 ст.49-4 КЗпП України, ч.3 ст.22 Закону України Про професій спілки, їх права та гарантії діяльності, п.п.2 та 3 ч.3 ст.50 Закону України Про зайнятість населення», п.п. 2.20 та 2.22 Галузевої угоди, ст.11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.21 Європейської соціальної хартії, що є підставою для поновлення позивача на роботі. Його звільнення відбулося з недотримання Відповідачем процедури пропонування іншої роботи на підприємстві. Процедура звільнення Позивача було розпочата 15.04.2024 року (з дня вручення Повідомлення про заплановане звільнення), а список вільних вакансій на підприємстві під підпис було надано Позивачу тільки в момент ознайомлення з наказом про звільнення. Вищенаведені обставини свідчать про порушення Відповідачем ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні Позивача, що є підставою для поновлення його на роботі. Також Позивач вважає, що його звільнення відбулося з недотримання Відповідачем процедури вивчення та врахування переважного права на залишення на роботі. Ані Позивачу, ані Первинній профспілковій організації ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не відомо про проведення Відповідачем процедури вивчення переважного права, оскільки ніяких запрошень немає. Вищенаведені обставини свідчать про порушення Відповідачем ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні Позивача, що є підставою для поновлення його на роботі. В разі поновлення на роботі за рішенням суду позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення судом рішення про поновлення на роботі.

Позиція відповідача та третьої особи в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (а.с. 32-38), з позовними вимогами не погодився, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в силу приписів ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. ПрАТ «УДП» розпочало підготовку до процедури скорочення працівників плавскладу ще з лютого 2024 року - 26.02.2024 ПрАТ «УДП» було направлено лист до професійної спілки робітників морського транспорту України № 422/03-02.4/01 «Щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з техніко-економічним обґрунтуванням визначення оптимальної чисельності працівників ПрАТ «УДП». Цим листом ПрАТ «УДП» повідомило профспілку про заплановані заходи зі звільнення плавскладу орієнтовно з 20.05.2024, а також про готовність ПрАТ «УДП» до проведення консультацій з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшенню несприятливих наслідків будь-яких звільнень. ПрАТ «УДП» скористалося своїм законним правом на встановлення такої чисельності працівників, яка є необхідною для відновлення рентабельності перевезень, а також підвищення конкурентоздатності ПрАТ «УДП» національного та міжнародного перевізника. Згідно зі штатним розписом працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з 20.03.2024, затвердженим наказом ПрАТ «УДП» від 20.03.2024 № 145-ОП, у тому числі і щодо скорочення у плавскладі суден річкового транспортного флоту 27 штатних одиниць мотористів-матросів з окладами в розмірі 11000,00 грн., одну з яких займав позивач. 21.03.2024 відбулася робоча нарада керівництва ПрАТ «УДП» з питань оптимізації чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП», на якій було вирішено розпочати процедуру скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП». Згідно з чинним законодавством, у тому числі і щодо скорочення у плавскладі суден річкового транспортного флоту 27 штатних одиниць мотористів-матросів з окладами в розмірі 11000,00 грн. Листами від 05.04.2024 № 745/01-06/01, № 746/01-06/01 «Щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» відповідач повідомив третю особу та профспілку «Справедлівість» про те, що орієнтовно з 8 липня 2024 року заплановано провести скорочення незадіяного в перевезенні штатного плавскладу з можливістю переведення працівників на контрактну форму зайнятості з відповідним обґрунтуванням. Згідно з підпунктом 8 пункту 1.1.5 наказу від 05.04.2024 № 192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з 08 липня 2024 року зі штату плавскладу суден річкового транспортного флоту скорочено 27 штатних одиниць мотористів-матросів з окладами в розмірі 11000,00 грн. Наказом ПрАТ «УДП» від 03.05.2024 № 251-ОП, з метою дотримання встановлених законодавством термінів проведення масового звільнення працівників, було внесено зміни в наказ від 05.04.2024 про перенесення дати звільнення на 26 липня 2024 року. 25 квітня 2024 року до професійної спілки робітників морського транспорту України повторно було направлено лист щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності та штату працівників ПрАТ «УДП» за вих. № 877/01-06.2/06. 07.05.2024 листами № 965/10/01-06.2 № 966/01-06.2 ПрАТ «УДП» повідомив профспілку «Справедливість» та Первинну профспілкову організацію ПрАТ «УДП» про зміну дати проведення скорочення на підприємстві з 08.07.2024 на 26.07.2024 відповідно. 17 квітня 2024 року були проведені консультації ППО ПрАТ«УДП» та ПрАТ «УДП», під час яких були присутні 6 представників роботодавця, а також 6 представників ППО ПрАТ «УДП» - членів профспілки (Анатолій Ніколаєв, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ). Таким чином, відповідач завчасно повідомив усі необхідні профспілкові організації про заплановане скорочення працівників плавскладу ПрАТ «УДП» та у встановленому законом порядку провів консультації з профспілковою організацією. 16 квітня 2024 року Позивач одержав повідомлення про заплановане звільнення від 15.04.2024 № 753-ВКЕ ДКЕ із переліком вакантних посад станом на 16.04.2024 у кількості 34 посади, про що є особистий підпис Позивача. Позивач також був ознайомлений з переліком вакантних посад станом на 17.05.2024 та станом на 28.06.2024 відповідно 21.05.2024 та 29.06.2024, про що особисто розписався. Тобто твердження Позивача про те, що вакантні посади на підприємстві було йому запропоновано лише в день звільнення не знаходять свого підтвердження. Наказом ПрАТ «УДП» від 19.04.2024 № 109 «Про створення комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» було створено комісію з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників ПрАТ «УДП» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Під час засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників ПрАТ «УДП» 28.05.2024 було затверджено Методику оцінювання працівників плавскладу для забезпечення скорочення їх чисельності, що викладена у Протоколі № 1 комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» від 28 травня 2024 року. 06 червня 2024 року комісією з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» були досліджені списки працівників плавскладу ПрАТ «УДП» для визначення переважного права працівників на залишення на роботі під час реалізації наказу від 05.04.2024 № 192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» зі змінами 20 із 62 мотористів-матросів плавскладу суден річкового транспортного флоту з окладами в розмірі 11000,00 грн., серед яких є і ОСОБА_1 , мають найменшу продуктивність - кількість днів у рейсі у 2023 році. Критерієм для переважного права на залишення працівника на роботі є рівень кваліфікації та продуктивність праці. КЗпП України не розкриває змісту цих понять, право їх оцінювати належить роботодавцю. Таким чином, комісією після аналізу інформації про кожного з мотористів-матросів плавскладу суден річкового транспортного флоту з окладами в розмірі 11000,00 грн. було прийнято рішення про переважне залишення на роботі 35 працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, до списку яких Позивач не потрапив. Тому 26.07.2024 ПрАТ «УДП» було видано наказ № 449-П «Про звільнення ОСОБА_1 , яким позивача було звільнено з посади моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту у зв`язку зі скороченням посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України 26 липня 2024 року. Із зазначеним наказом позивач ознайомився власноруч. Алгоритм звільнення ОСОБА_1 , був чітко дотриманий ПрАТ «УДП», а тому посилання позивача на недодержання відповідачем вимог трудового законодавства при його звільненні є безпідставними. У позовній заяві Позивачем висловлені лише припущення, які спростовуються вищенаведеними обставинами, підтвердженими доданими до відзиву доказами.

У письмових поясненнях по справі представник третьої особи, Первинної профспілкової організації ПрАТ «УДП», зазначив, що погоджується з доводами викладеними у позовній заяві та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, посилаючись на те, що дійсно, в наказі про звільнення Позивача зазначена неіснуюча правова норма «п. 1 ст. 40 КЗпП України». При цьому, що це не помилка чи описка, це системне нехтування з боку Відповідача діючого трудового законодавства України навіть в оформленні кадрової документації. Неіснуюча правова норма «п. 1 ст. 40 КЗпП України» як підстава про звільнення зазначена в: Наказі ПрАТ «УДП» №192-ОП від 05.04.2024 року «Про скорочення чисельності та штату плавскладу ПрАТ «УДП»; Наказі ПрАТ «УДП» №449-П від 26.07.2024 «Про звільнення ОСОБА_7 »; Трудовій книжці Позивача. Єдиний документ, де вірно Відповідачем визначено правову норму щодо звільнення позивача це у Повідомленні про заплановане звільнення Позивача №753 від 15.04.2024. Щодо процедури вивчення та врахування переважного права, то ППО ПрАТ «УДП», як представнику трудового колективу ПрАТ «УДП», нічого не відомо про проведення Відповідачем процедури вивчення та врахування переважного права при скорочення чисельності та штату плавскладу ПрАТ «УДП». Про створення Відповідачем відповідної комісії та про її роботу ППО ПрАТ «УДП» також не повідомлялася. Щодо визначення переважного права при скорочення 27 штатних одиниць за посадою моторист-матрос річкового транспортного флоту (п. 2 ч. 1.9 Протоколу №3 від 06.06.2024 року) відносно Позивача зазначено, що «найменшу кількість днів у рейсах мають: ... ОСОБА_1 ». Таким чином, можливо зробити припущення, що «кількість відпрацьованих днів у рейсах» це є порівнювана Відповідачем кваліфікація або продуктивність праці, хоча безпосередньо про це у ч. 1.9 Протоколу №3 від 06.06.2024 нічого не зазначено. При цьому, «кількість відпрацьованих днів у рейсах» Позивача не є підтвердженням рівня кваліфікації чи продуктивності праці працівника в розумінні ст. 42 КЗпП України. Так, робоче місце на конкретному судні мотористу-матросу визначає безпосередньо сам роботодавець (Відповідач) та власним наказом закріплює моториста- матроса за цим судном. Також безпосередньо Відповідач визначає яке судно і де працює (перебуває в рейсі), або перебуває у відстої, або перебуває в ремонті, тощо. Оскільки перебування працівника на тому чи іншому судні цілком залежить від Відповідача, то і перебування працівника у рейсах також залежить від Відповідача, і не може бути критерієм оцінки індивідуальних якостей конкретного працівника, таких як кваліфікація чи продуктивність праці. Таким чином, вивчення та врахування переважного права відносно Позивача відбулося з порушенням ст. 42 КЗпП України, що є підставою для поновлення Позивача на роботі. Щодо процедури пропонування іншої роботи позивачу, то матеріали справи містять копії форм №3-ПН, які були подані Відповідачем до центрів зайнятості, і які підтверджують наявність вакантних посад на підприємстві в процесі проведення процедури звільнення Позивача. Зазначені у формах №3-ПН вакансії не пропонувалися Позивачу, оскільки вони відсутні у Списках переліку вакантних посад станом на 16.04.2024, станом на 28.06.2024 та станом на 26.07.2024 (з якими Позивач ознайомився під підпис). Таким чином, Відповідачем порушено ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України при проведенні процедури звільнення Позивача, що є окремою підставою для поновлення Позивача на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: поновлено ОСОБА_1 на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту ПрАТ «УДП», стягнуто з ПрАТ «УДП» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення судом рішення про поновлення на роботі в розмірі 78791 гривня 02 копійки.

Рішення суду мотивоване тим, що при звільненні позивача відповідачем допущено порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакантні посади, яким він відповідав за кваліфікаційними вимогами. Як установлено судом, кваліфікація позивача дозволяла йому обіймати, зокрема, посади моториста-матроса та електрозварювальника, оскільки аналогічні обов`язки входили до його функціональних обов`язків як механіка, а також посаду контролера, щодо якої відсутні спеціальні кваліфікаційні вимоги. Відповідачем не доведено, що позивач не відповідав вимогам до жодної з не запропонованих йому вакантних посад. Матеріали справи містять копії форм № 3-ПН, поданих ПрАТ «УДП» до центрів зайнятості, які підтверджують наявність вакантних посад на підприємстві в період проведення процедури звільнення позивача. Разом з тим, зазначені у цих формах вакансії не були запропоновані позивачу, оскільки відсутні у списках вакантних посад станом на 16.04.2024, 28.06.2024 та 26.07.2024, з якими позивач був ознайомлений під підпис. За таких обставин суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача. Вказаного порушення є достатньо для висновку про невідповідність наказу про звільнення вимогам законодавства, його незаконність та наявність підстав для поновлення позивача на посаді. Щодо доводів про недотримання відповідачем процедури вивчення переважного права на залишення на роботі, суд зазначив, що КЗпП України не містить чіткої регламентації такої процедури, а з урахуванням вчинення відповідачем певних дій у цьому напрямку відсутні підстави для висновку про її порушення. Інших порушень з боку відповідача під час процедури звільнення позивача судом не встановлено, однак дотримання відповідачем вимог законодавства в іншій частині не спростовує встановленого порушення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, яке саме по собі є підставою для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 таПрАТ «УДП» подали апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року змінити, доповнивши мотивувальну частину рішення посиланням на недотримання ПрАТ «УДП» процедури вивчення переважного права на залишення на роботі при звільненні ОСОБА_1 на посаді моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту ПрАТ «УДП», в решті рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він не погоджується з мотивувальною частиною вищенаведеного судового рішення, зокрема однією з підстав для позову ОСОБА_1 було визначено недотримання відповідачем процедури вивчення переважного права на залишення на роботі при звільненні позивача з займаної посади моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту. Проте відхиляючи дану підставу суд зазначив, що у КЗпП України відсутня чітка регламентація процедури вивчення переважного права на залишення на посаді, що виключає можливість в даному випадку зробити висновок про її порушення відповідачем, з огляду на проведення певних дій щодо вивчення переважного права на залишення на посаді. Однак судом не звернуто уваги на те, що вивчення та врахування переважного права відносно позивача відбулося з порушенням ст. 42 КЗпП України, що є додатковою підставою для задоволення позову та є підставою для задоволення апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі ПрАТ «УДП», посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга ПрАТ «УДП» обґрунтована тим, щосуд хоча повно дослідив матеріали справи, встановив законність дій відповідача під час проведення процедури скорочення, однак задовольнив позовні вимоги лише з тієї єдиної підстави, що нібито права позивача були порушені не запропонуванням йому 5 конкретних посад, які були опубліковані навіть не відповідачем, а його відокремленим структурним підрозділом. Судом було неповно з`ясовано обставини справи в цій частині, а саме не досліджено переліки вакантних посад, які наявні в матеріалах справи і свідчать про те, що відповідачем позивачу було запропоновано велику кількість посад, аналогічних тим, що не були запропоновані позивачу, навіть з кращими умовами оплати праці, однак від переведення на такі посади позивач відмовився. Отже, ПрАТ «УДП» належним чином виконало обов`язки щодо пропонування позивачу наявних вакантних посад, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день його звільнення. Водночас наміру працевлаштуватися позивач не виявив, в т.ч. на посади, зазначені в доданих до позовної заяви переліках.

Також судом першої інстанції не враховано, що у той час, коли роботодавець вживав заходів для правильного проведення процедури скорочення у відповідності до вимог законодавства та запропонування позивачеві вакантних посад, сам позивач не вживав заходів для залишення на роботі. Зокрема до моменту звільнення з 02.11.2023 по 26.07.2024 не працював, або перебував у відпустці, був тимчасово непрацездатним; протягом двох місяців не виявляв жодного бажання на зайняття однієї із вакантних посад, не подавав відповідні заяви, не відповідав на запропоновані переліки вакантних посад, які відповідали його кваліфікації, не проявляв зацікавленості в залишенні на роботі, не з`ясовував кваліфікаційні вимоги, посадові обов`язки та інші важливі обставини для прийняття як ним рішення про його відповідність певним посадам, так і відповідачем про можливість зайняття ним таких посад; під час судового розгляду не надавав суду жодних доказів на підтвердження наявності в нього освіти, досвіду роботи та інших відомостей на підтвердження відповідності 5 незапропонованим посадам; після поновлення на роботі та повідомлення про це не з`являвся в ПрАТ «УДП» та не приступав до роботи. При цьому, судом не було з?ясовано, яку ж з 5 незапропонованих посад бажає обійняти Позивач. Водночас відповідачем позивачу за період з моменту повідомлення про звільнення до моменту звільнення було запропоновано 101 посад з яких як мінімум 19 передбачали кращі умови роботи та оплати праці, ніж ті 5, я не були запропоновані позивачу, проте заяв на переведення позивач не подавав, що свідчить не про відсутність реальної мети позивача поновитися на роботі, а про бажання скористатися можливістю одержати додатковий дохід у вигляді середньої заробітку за час вимушеного прогулу. До того ж 10.03.2025 від ПрАТ «УДП» через Електронний суд була направлена заява щодо повідомлення про виконання оскаржуваного рішення в частині, що підлягає негайному виконанню, до якої зокрема було додано копії наказів ПрАТ "УДП" від 10.03.2025 № 54-ОП "Про внесення змін до штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ "УДП" та №84-П "Щодо поновлення на роботі Короленка Андрія". Також наказ про поновлення був направлений позивачу поштою разом з листом від 11.03.2025 №259/03-02.4/01-06, який був одержаний позивачем 19.03.2025, проте позивач не бажав виходити на роботу після його поновлення.

Судом першої інстанції не враховано, що у той час, коли роботодавець вживав заходів для правильного проведення процедури скорочення у відповідності до вимог законодавства та запропонування Позивачеві вакантних посад, сам Позивач не вживав заходів для залишення на роботі, зокрема з 02.11.2023 по 07.12.2023 перебував у відпустці без збереження заробітної плати; з 08.12.2023 власноручно написав та подав заяву про його переведення на посаду моториста-матроса т/х «Валерій Кидик» з 08.12.2023, після чого хворів і на роботу не виходив по 16.04.2024 включно; з 17.04.2024 по 30.04.2024 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, з 01.05.2024 по 22.05.2024 - у щорічній відпустці; з 23.05.2024 по 25.07.2024 - у відпустках без збереження заробітної плати, а також брав дні відпочинку як донор. Таким чином, Позивач не бажав приступати до роботи та з 02.11.2023 по 26.07.2024 не працював взагалі, отже, не був зацікавлений і в залишенні на роботі.

Позиція учасників процесу в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УДП», ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу ПрАТ «УДП»без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, так як зводяться лише до пояснень причин за яких вакантні посади (на які посилався Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні з урахуванням форм звітності №3-ПН, поданих Відповідачем) не були запропоновані Позивачу. До того ж, одна з цих посад (моторист 1 класу - матрос 1 класу) повністю відповідала фаху Позивача, оскільки саме з такої посади Позивача і було звільнено. Також апелянт зазначає про пропонування Позивачу 34 посади станом на 16 квітня 2024 року, 34 посади станом па 17 травня 2024 року та 32 посади станом на 28 червня 2024 року, проте посади в даних переліках є однаковими (вони повторюються) і Позивач не має відповідної освіти щодо їх зайняття, тому дані доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції щодо порушення з боку відповідача обов`язку останнього запропонувати всі наявні на підприємстві вакансії, які з?явилися на підприємстві протягом усього періоду процедури звільнення і існували на день звільнення. З дня попередження про заплановане вивільнення по день звільнення позивача, відповідач не запропонував принаймні 10 вакантних посад і 5 з цих вакантних посад саме за фахом позивача, що свідчить про порушення відповідачем ч. 3 ст. 49-2 К3пП України при вивільненні позивача.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від ПрАТ «УДП» та Первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 23.12.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилися представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 та представник ПрАТ «УДП» - Промах А.В.

Представник третьої особи - Первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до суду не з`явилися, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що згідно Наказу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» №371-П від 26.07.2024 ОСОБА_1 , моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту, було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням посади за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 26.07.2024. Підставою для видання наказу про звільнення Позивача слугував Наказ ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 10).

15.04.2024 за №753-ВКЕ ДКЕ мотористу-матросу плавскладу суден річкового транспортного флоту ОСОБА_1 було направлено повідомлення про заплановане звільнення з переліком вакантних посад у ПрАТ «УДП» станом на 16.04.2024, яке ОСОБА_1 отримав під підпис 16.04.2024 (а.с. 11, 68, 69-72).

Наказом №251-ОП від 03.05.2024 «Про внесення змін до наказу ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» внесено зміни до вказаного наказу з метою дотримання встановлених законодавством термінів під час масового скорочення з подальшим вивільненням працівників плавскладу та недопущення порушень вимог чинного законодавства про працю, з урахуванням службового листа директора департаменту управління персоналом Мироненко Антоніни від 30.04.2024 №СЛ/61/01-06 (а.с. 61).

05.04.2024 ПрАТ «УДП» видано наказ №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з метою досягнення високих економічних показників, забезпечення ефективності використання коштів, підвищення продуктивності роботи ПрАТ «УДП», керуючись прийнятим рішенням про впровадження змін в організації виробництва та праці (протокол робочої наради керівництва ПрАТ «УДП» від 21 березня 2024 року), відповідно до статті 64 Господарського кодексу України, відповідно до підпункту 3 пункту 10 розділу 12 Статуту приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 30.12.2023 №1188, на підставі службового листа заступника генерального директора з експлуатації Руслана Світлицького від 13.03.2024 СЛ/1/03-02.4 (а.с. 13-20, 57-60).

Наказом міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.03.2021 року №563 затверджено Звітність Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Листами ПрАТ «УДП» від 26.02.2024 за №422/03-02.4/03, від 25.04.2024 за №877/01-06.2/06 надано інформацію Первинній профспілковій організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про заплановане скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП».

07.05.2024 за №966/01-06.2/01 ПрАТ «УДП», за №965/01-06.2/01 ПрАТ «УДП» було направлено до Первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» лист про початок процедури скорочення чисельності та штату працівників плавскладу Товариства відповідно до наказу ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП». Процедура скорочення чисельності передбачає проведення кропіткого аналізу кожного працівника з метою визначення рівня його кваліфікації, продуктивності праці, наявності певних пільг, належність до осіб певної категорії (постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідів, ветеранів праці, вагітних жінок, одиноких матерів/батьків тощо). З метою дотримання встановлених законодавством строків під час масового скорочення з подальшим вивільненням працівників плавскладу та недопущення порушень вимог чинного законодавства про працю прийнято рішення перенести строки завершення процедури відбору з подальшим запланованим звільненням на 26 липня 2024 року, у зв`язку з чим до наказу № 192-ОП внесені відповідні зміни Наказом від 03.05.2024 № 251-ОП «Про внесення змін до наказу ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 № 192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 21, 105).

05.04.2024 за №745/01-06/01 ПрАТ «УДП» було направлено до Первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» лист щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 22-24, 52-54).

05.04.2024 за №745/01-06/01 ПрАТ «УДП» було направлено до незалежної Дунайської профспілки працівників водного транспорту «Справедливість» лист щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 55-56).

07.05.2024 за №965/01-96-2/01 ПрАТ «УДП» було направлено до незалежної Дунайської профспілки працівників водного транспорту «Справедливість» лист щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП», про перенесення процедури відбору з подальшим запланованим звільненням на 26.07.2024, внесення змін до наказу №192-ОП (а.с. 106).

26.02.2024 за №422/03-07.4/01 ПрАТ «УДП» було направлено до Професійної спілки робітників морського транспорту України лист щодо надання інформації про заплановане скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 62-63).

Листами від 05.04.2024 за вих. №746/01-06/01, 05.04.2024 за вих. №745/01-06/01 ПрАТ «УДП» надано інформацію Первинній профспілковій організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про заплановане скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» майже 190 штатних одиниць плавскладу суден технічного флоту та річкового транспортного флоту з причин економічного, технологічного та структурного характеру.

Наказом ПрАТ «УДП» від 19.04.2024 за №109 створено комісію з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 73, 74).

Наказом ПрАТ «УДП» від 03.05.2024 за №251-ОП внесено зміни до наказу ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 № 192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП», зміна термінів проведення заходів зі скорочення працівників плавскладу ПрАТ «УДП».

Наказом ПрАТ «УДП» від 05.04.2024 за №192-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП» з 08 липня 2024 року скорочено зі штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП» відповідні посади, затвердженого наказом від 20.03.2024 №145-ОП "Про затвердження та введення в дію штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП».

20.03.2024 за №145-ОП ПрАТ «УДП» прийнято наказ «Про затвердження та введення в дію штатного розпису працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с 42, 43-45).

28.05.2024 затверджено протокол №1 засідання Комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП».

06.06.2024 затверджено протокол №3 засідання Комісії з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 8495).

21.03.2024 затверджено протокол робочої наради керівництва ПрАТ «УДП» з питань оптимізації чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП» (а.с. 46-51).

17.04.2024 проведено консультації з виборним органом НПО ПрАТ «УДП» щодо запланованого скорочення чисельності та штату працівників плавскладу ПрАТ «УДП», про що складено Протокол проведення консультації Первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» та Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (а.с. 64-67).

21.05.2024 ОСОБА_1 ознайомлено з переліком вакантних посад ПрАТ «УДП» станом на 17.05.2024 року ( 96-97).

28.06.2024 ОСОБА_1 ознайомлено з переліком вакантних посад ПрАТ «УДП» станом на 28.06.2024 року (98-101).

26.07.2024 за №449-П ПрАТ «УДП» прийнято наказ «Про звільнення ОСОБА_7 », моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту, у зв`язку зі скороченням посади, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, 26 липня 2024 року, останнім робочим днем вважати 26 липня 2024 року та надати ОСОБА_9 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку відповідно до статті 83 КЗпП України, грошову компенсацію за невикористанні дні відпочинку, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України (а.с. 102).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції.

Так,відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до роз`яснень п.19 постанови №9 пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами "Про практику розгляду судами трудових спорів", а також чинним законодавством визначено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі 6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-3048цс15.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах

У доводах апеляційної скарги, ПрАТ «УДП» посилається на те, що хоча суд хоча повно дослідив матеріали справи, встановив законність дій відповідача під час проведення процедури скорочення, однак задовольнив позовні вимоги лише з тієї єдиної підстави, що нібито права позивача були порушені не запропонуванням йому 5 конкретних посад, які були опубліковані навіть не відповідачем, а його відокремленим структурним підрозділом. Судом було неповно з`ясовано обставини справи в цій частині, а саме не досліджено переліки вакантних посад, які наявні в матеріалах справи і свідчать про те, що відповідачем позивачу було запропоновано велику кількість посад, аналогічних тим, що не були запропоновані позивачу, навіть з кращими умовами оплати праці, однак від переведення на такі посади позивач відмовився. Отже, ПрАТ «УДП» належним чином виконало обов`язки щодо пропонування позивачу наявних вакантних посад, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день його звільнення. Водночас наміру працевлаштуватися позивач не виявив, в т.ч. на посади, зазначені в доданих до позовної заяви переліках.

Проте вищевказані доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2024 року у справі №641/1334/23 зробила висновок, що за приписами частин першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідаю зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов?язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з?явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що під час проведення процедури скорочення на підприємстві відповідача були наявні вакантні посади, про що, зокрема, свідчать подані ПрАТ «УДП» до центрів зайнятості форми № 3-ПН. Водночас зазначені вакансії не були включені до переліків вакантних посад, з якими позивача було ознайомлено під підпис станом на 16.04.2024, 28.06.2024 та 26.07.2024.

Посилання скаржника ПрАТ «УДП» на те, що окремі вакансії не пропонувалися позивачу з підстав їх тимчасового характеру, виконання роботи в іншій місцевості, іншого розміру оплати праці або невідповідності кваліфікаційним вимогам, є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини не звільняють роботодавця від обов`язку їх пропонування. Оцінка прийнятності таких умов праці належить до дискреції працівника.

Крім того, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам за всіма вакантними посадами, які не були йому запропоновані. Сам факт пропонування інших вакансій, від переведення на які позивач відмовився, не свідчить про належне виконання відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скаргиПрАТ «УДП» фактично зводяться до пояснень причин, з яких окремі вакантні посади, на наявність яких послався суд першої інстанції з урахуванням форм звітності № 3-ПН, поданих відповідачем, не були запропоновані позивачу. Водночас наведені пояснення не усувають встановленого судом порушення процедури вивільнення, а лише підтверджують факт не запропонування всіх наявних вакансій.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, одна з таких посад моторист 1 класу матрос 1 класу повністю відповідала фаху позивача, оскільки саме з цієї посади він був звільнений, що виключає доводи апелянта щодо невідповідності позивача кваліфікаційним вимогам.

Посилання апелянта на пропонування позивачу 34 посад станом на 16 квітня 2024 року, 34 посад станом на 17 травня 2024 року та 32 посад станом на 28 червня 2024 року не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки, як правильно встановлено судом, переліки таких вакансій є ідентичними за змістом, а запропоновані посади повторювалися та не охоплювали вакансії, які з`являлися протягом усього періоду процедури звільнення.

Більше того, частина запропонованих вакансій не відповідала освіті та кваліфікації позивача, що не звільняло відповідача від обов`язку запропонувати йому інші наявні вакантні посади, у тому числі за фахом, які існували на підприємстві у відповідний період та на день звільнення.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що з дня попередження позивача про заплановане вивільнення і до дня його звільнення відповідач не запропонував щонайменше десять вакантних посад, з яких п`ять відповідали фаху позивача, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Посилання ПрАТ «УДП» на те, що позивач не вживав заходів для залишення на роботіпід час проведення процедури скорочення, у тому числі перебуваючи у відпустці, на лікарняному чи у зв`язку із не подачею заяви про переведення, не мають правового значення для оцінки дотримання відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки обов`язок запропонувати всі наявні вакантні посади покладено саме на роботодавця і не ставиться у залежність від активності працівника.

Доводи апелянта про те, що позивач не надав доказів своєї відповідності окремим вакантним посадам, також є безпідставними, оскільки обов`язок доведення правомірності звільнення та дотримання встановленої законом процедури покладено на роботодавця, а не на працівника. Саме відповідач мав довести неможливість зайняття позивачем відповідних посад, чого зроблено не було.

Безпідставними є і доводи ПрАТ «УДП» про те, що суд першої інстанції не з`ясував, яку саме з не запропонованих посад бажав обійняти позивач, оскільки вказані доводи ґрунтується на неправильному розумінні змісту трудових гарантій, так як закон не покладає на працівника обов`язку визначатися з вакансією, яка йому фактично не була запропонована.

Посилання апеляційної скарги щодо нібито відсутності у позивача реального наміру поновитися на роботі та його бажання отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу оцінюються судом критично, оскільки не підтвердженими належними та допустимими доказами та не можуть впливати на висновок про незаконність звільнення. Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є прямим наслідком незаконного звільнення, встановленого судом, а не проявом зловживання правом з боку працівника.

При цьому доводи скарги ПрАТ «УДП» на поведінку позивача після поновлення на роботі, у тому числі його неявку до відповідача, не має значення для вирішення спору щодо законності звільнення, оскільки оцінка правомірності наказу про звільнення здійснюється станом на момент його видання.

Отже, доводи апеляційної скарги ПрАТ «УДП» зводяться до надання суб`єктивної оцінки поведінки позивача, що не спростовує встановленого судом першої інстанції факту порушення відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ПрАТ «УДП» не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо доводів апеляційної скаргиОСОБА_1 про недотримання відповідачем процедури вивчення переважного права на залишення на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що однією з підстав для задоволення позову позивачем було визначено недотримання відповідачем процедури вивчення переважного права на залишення на роботі при звільненні позивача з займаної посади моториста-матроса плавскладу суден річкового транспортного флоту.

Відхиляючи дану підставу, суд першої інстанції виходив з того, що КЗпП України не містить чіткої регламентації процедури вивчення переважного права працівника на залишення на роботі, а тому відсутні правові підстави для висновку про порушення відповідачем такої процедури, з урахуванням того, що останнім були вчинені певні дії, спрямовані на з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на посаді.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із мотивами такої відмови.

Так, ст. 42 КЗпП України визначає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 334/4326/17, провадження № 61-45687св18,зазначено, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 382/1039/16-ц, провадження № 61-12386св18, визначено, щодо кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві.

Отже, особи, які мають переважне право на залишення на роботі, визначаються серед працівників, які займають таку ж посаду.

Встановлено, що під час проведення процедури скорочення, у тому числі 36 штатних одиниць мотористів-матросів плавскладу суден річкового транспортного флоту, відповідачем було утворено Комісію з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників плавскладу ПрАТ «УДП».

До відзиву на позовну заяву від 20.09.2024 відповідачем додано копію Протоколу № 1 засідання Комісії від 28.05.2024, яким затверджено Методику оцінювання працівників плавскладу для забезпечення скорочення їх чисельності, а також копію Протоколу № 3 від 06.06.2024.

Згідно з пунктом 2 частини 1.9 Протоколу № 3 від 06.06.2024 щодо позивача зазначено, що він має «найменшу кількість днів у рейсах». При цьому зі змісту зазначеного пункту вбачається, що саме ця обставина була використана відповідачем як підстава для визначення працівників, які підлягають звільненню.

Водночас, ані у Протоколі № 3, ані в інших матеріалах справи не зазначено, що кількість відпрацьованих днів у рейсах є показником рівня кваліфікації чи продуктивності праці. Більше того, Методикою оцінювання працівників плавскладу, затвердженою Протоколом № 1 від 28.05.2024, чітко визначено перелік критеріїв оцінки кваліфікації та продуктивності праці, серед яких відсутній такий критерій, як кількість відпрацьованих днів у рейсах.

Відповідно до статті 29 КЗпП України, робоче місце працівника визначається роботодавцем. Саме відповідач визначає, за яким судном (теплоходом) закріплюється моторист-матрос, а також приймає рішення щодо експлуатації судна, перебування його у рейсі, відстої або ремонті. Таким чином, кількість днів перебування працівника у рейсах безпосередньо залежить від управлінських рішень роботодавця, а не від індивідуальних ділових якостей працівника, що унеможливлює використання цього показника як критерію оцінки кваліфікації чи продуктивності праці.

Викладене свідчить про недотримання роботодавцем належної процедури порівняння необхідних показників, що впливають на звільнення, а відтак порушення прав працівника.

Зазначене є додатковою та самостійною підставою для задоволення позову, а також свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для її задоволення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , однак частково допустив помилки у правовому обґрунтуванні висновків, покладених в основу рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду в мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: