ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м.Суми

Справа №591/6227/21

Номер провадження 22-ц/816/1588/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Окружна прокуратура м. Суми, Головне управління національної поліції в Сумській області, Державна Казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника адвоката Фомінова Романа Миколайовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2025 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повне рішення виготовлено 24 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Окружної прокуратури м. Суми, Головного управління національної поліції в Сумській області, Державної Казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відносно нього як в.о. директора ПВП «Сільмашторг» незаконно було порушено кримінальне провадження 12.03.2009 року за ч.1 ст. 366 КК України. Його було відсторонено від роботи, була вилучена трудова книжка, він не отримував заробітну плату за місцем своєї роботи за весь час проведення слідства. Слідство тривало близько 12 років, він перебував в статусі обвинуваченого. Оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрито за відсутністю в діях складу кримінальних правопорушень, просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 1500000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його представник адвокат Фомінов Р.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів. Сам факт закриття кримінальної справи, у зв`язку з відсутністю складу злочину, є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.

У відзивах на апеляційні скарги Окружна прокуратура м. Суми, Головне управління національної поліції в Сумській області, Державна Казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Сумській області, не погоджуючись з доводами апеляційних скарг, просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Вказують, що при розрахунку розміру моральної шкоди, позивач враховує неправильний розмір середньої заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 його представника адвоката Фомінова Р.М., представника прокуратури Циганенко Т.А., представника казначейської служби Тверезовської І.С., представника ГУНП в Сумській області Бабченко І.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою старшого слідчого в ОВС СВ податкової міліції ДПА в Сумській області Каплун В.О. від 18 березня 2009 року було виділено з кримінальної справи № 08310001 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, в окреме провадження.

Постановою старшого слідчого в ОВС СВ податкової міліції ДПА в Сумській області Каплун В.О. від 12 березня 2009 року порушено відносно в.о. директора ПВП «Сільмашторг» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України. Порушену кримінальну справу об`єднано в одне провадження із кримінальною справою № 08310001, об`єднаній справі надано № 08310001.

13 квітня 2009 року Прокуратурою Сумської області, на підставі ст. 7-2 КПК України направлено кримінальну справу № 09310001, по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні злочину, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності до Зарічного районного суду м. Суми.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2009 року звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

В постанові про закриття кримінального провадження від 04.12.2020 року мова не йде про кримінальну справу, яка була порушена відносно ОСОБА_1 12.03.2009 року за ч.1 ст. 366 КК України. З постанови слідує, що відносно позивача ОСОБА_1 порушувалися декілька кримінальних проваджень.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_1 було частково задоволено і стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 600 грн - витрат на правову допомогу. В даній цивільній справі мова йшла про відшкодування шкоди, заподіяної позивачу порушенням та розслідуванням відносно ОСОБА_1 17.10.2011 року кримінальної справи, провадження в якій остаточно було закрите 14.10.2013 року у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним не обґрунтований.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР.

У зазначених випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до пункту 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку встановлення в рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.5, ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незакон ними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 13 цього закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч.1 ст.12 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Кримінальне провадження № 0006866 від 14.10.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ч.4 ст.190, ч.1ст.224, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України закрито на підставі пункту 2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто завершене закриттям кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, що вказує на протиправність дій органу досудового розслідування пов`язаних із повідомленням ОСОБА_1 про підозру та подальшого притягнення його у якості обвинуваченого.

Кримінальне провадження № 0005843 від 21.10.2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України закрито на підставі пункту 2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто завершене закриттям кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, що вказує на протиправність дій органу досудового розслідування пов`язаних із повідомленням ОСОБА_1 про підозру та подальшого притягнення його у якості обвинуваченого.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, передбачене ч.1 ст. 1176 ЦК України, ст. 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так як настав передбачений ч.2 ст. 1176 ЦК України та ст. 2 вищезазначеного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт).

Строк перебування ОСОБА_1 під слідством починається з моменту винесення постанови про обвинувачення старшим слідчим ОВС СВ податкової міліції ДПА в Сумській області, а саме 18 березня 2009 року та закінчується закриттям кримінального провадження, що становить 144 місяці. Враховуючи, що мінімальна заробітна плата в Україні у 2025 році не змінювалася і становить 8000 гривень на місяць, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 складає 1152000 грн (8000х144=1152000).

Колегія суддів вважає, що позивач не навів достатніх підстав для збільшення цього розміру, порівняно із мінімально гарантованим. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Отже, розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди слід визначити у розмірі 1152000 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі - гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір (пункт 128 постанови Великої палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20).

Посилання суду першої інстанції на не доведення позивачем ОСОБА_1 , факту завдання йому моральної шкоди, відсутності причинного зв`язку між зазначеними позивачем діями чи бездіяльністю відповідачів та шкідливими наслідками, є необгрунтованими, оскільки сам факт закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю складу злочину є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст.167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у цій справі може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі №553/2759/18 (пункт 35).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (пункт 30). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі №9901/845/18 (пункт 38), від 09 грудня 2020 року у справі №9901/613/18 (пункт 79).

Під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 05 жовтня 2022 року у справі №923/199/21 (пункт 8.18) і №922/1830/19 (пункт 7.3).

Таким чином, частково задовольняючи позов, суд дійшов висновку про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1152000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника адвоката Фомінова Романа Миколайовича задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2025 року та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до Окружної прокуратури м. Суми, Головного управління національної поліції в Сумській області, Державної Казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1152000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина