Номер провадження: 22-ц/813/5383/25
Справа № 509/5971/23
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька у її вихованні,

встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суді із вказаним вище позовом у якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного графіку побачень та спілкування батька з сином:

- побачення з дитиною кожного тижня у понеділок та середу з 16:00 години до 20:00 години та 2 повних вихідних (субота та неділя) у перший та третій тиждень кожного місяця з можливістю відвідування родичів, різних дитячих заходів, розважальних дитячих установ без присутності матері, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини способу передачі дитини від матері до батька;

- безперешкодне спілкування з дитиною за місцем проживання дитини у святкові дні - Новий рік, Різдво, Великдень, день народження дитини, день народження батька, дідуся і бабусі дитини (батьків Позивача);

- забезпечення оздоровчого відпочинку у супроводі батька протягом 20 діб на рік (14 днів - у літній період, 6 днів - у зимовий період) з правом виїзду до інших міст України;

- в разі хвороби дитини в день, який припадає на час (день спілкування) батька з дитиною, дитина залишається з матір`ю і цей день не переноситься на інший день. При цьому батько дитини може відвідувати дитину в інший день за її місцезнаходженням за присутності матері дитини за попередньою домовленістю батьків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22.01.2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичне шлюбні відносини між сторонами припинено, а в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа про розірвання шлюбу, спільна дитина сторін проживає разом із відповідачкою, яка чинить перешкоди та не дає позивачу бачитись з дитиною, негативно ставиться до спілкування батька з сином.

Органом опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеської області було виготовлено висновок щодо побачень батька з сином, на заяву позивача, однак, матір дитини ОСОБА_3 вказаного графіку не дотримується та перешкоджає спілкуванню позивача із сином.

Органом опіки та піклування встановлено наступний графік побачень батька з дитиною:

«Визначити спосіб участі батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місця та час їх спілкування, а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною з урахуванням її режиму дня, згідно графіка в такі дні:

- кожен другий та четвертий вівторок місяця з 14.00 до 16.00 та кожну першу та третю суботу з 17.30 до 19.00 прогулянок у дворі її місце проживання, парках, біля моря чи дитячих розважальних центрах за віком (в присутності та за домовленістю з матір?ю);

- у свята: Дні народження (самої дитини та батька), Новий Рік, Різдво, Великдень, інші свята, святкується батьком разом із сином, або на наступний день після свят з правом виходити на прогулянки, сумісний відпочинок, відвідувати заклали культури, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини (в присутності та за домовленістю з матір`ю).»

Позивач вважає, що такий графік побачень батька з сином не відповідає інтересам дитини, порушує принцип рівності прав батьків на участь у вихованні дитини, а також порушує право ОСОБА_2 на реалізацію своїх батьківських прав.

Зокрема це проявляється у встановленні батьку бачитись із сином лише півтори години на тиждень і лише у присутності та за домовленістю із матір`ю, що за своїм принципом вже є порушенням рівності батьків на виховання дитини, в тому числі, але не виключно, з огляду й на чинення перешкод матір`ю у таких зустрічах.

Даний графік не надає достатньої кількості часу для проведення із дитиною, а також ставить батька у залежне від матері дитини становище, оскільки ОСОБА_2 таким чином не може безперешкодно виконувати свої батьківські обов`язки лише через недомовленість та обов`язкову присутність матері під час таких зустрічей.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року вказаний вище позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 шляхом встановлення наступного графіку побачень та спілкування батька з сином:

- побачення з дитиною кожного тижня у вівторок та четвер з 16:00 години по 19:00 годину з можливістю відвідування родичів, різних дитячих заходів, розважальних дитячих установ, без присутності матері, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини способу передачі дитини від матері до батька та навпаки;

- побачення з дитиною в суботу з 10.00 години до 13.00 години, або неділю з 16.00 години до 19.00 години (визначені час та дні батьки можуть корегувати з урахуванням режиму дня дитини), з можливістю відвідування родичів, різних дитячих заходів, розважальних дитячих установ, без присутності матері, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини способу передачі дитини від матері до батька та навпаки;

- побачення з дитиною у святкові та неробочі дні - Новий рік, Різдво Христове, Пасха (Великдень), день народження дитини, день народження батька (позивача)

- з 10.00 години до 13.00 години (періоди часу батьки можуть корегувати з урахуванням режиму дня дитини);

- починаючи з 6-річного віку дитини, забезпечення оздоровчого відпочинку дитини у супроводі батька протягом 15 діб на рік: 10 днів у літній період, 5 днів у зимовий період, з правом виїзду до інших населених пунктів України;

- в разі хвороби дитини, батько згідно встановленого графіку та стану здоров`я дитини, може відвідувати дитину у лікарні, дні хвороби дитини в дні зустрічей з батьком не переносяться (якщо дитина хворіє вдома). При цьому батько дитини може відвідувати дитину в інший день за її місцезнаходженням за присутності матері дитини та за попередньою домовленістю батьків;

- під час офіційної щорічної (або додаткової) відпустки матері за її місцем працевлаштуванням, зустрічі з батьком, за основним графіком переносяться за попередньою домовленістю між батьками на інші дні та узгоджуються за 7 днів до відпустки;

- у разі ввімкнення сигналу тривоги (повітряної), батьки визначаються про компенсацію часу за домовленістю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року скасувати у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та ухвалити нове судове рішення, а у частині встановлення графіку спілкування із сином змінити, встановивши наступний спосіб спілкування спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 шляхом встановлення ОСОБА_2 наступного графіку побачень та спілкування батька з сином:

- кожен другий та четвертий вівторок місяця з 16.00 год. до 19.00 год. та кожну першу та третю суботу з 16.00 год. до 19.00 год. прогулянки у дворі місця проживання дитини, парках, біля моря чи дитячих розважальних центрах за віком (в присутності та за домовленістю із матір`ю);

- з 6-річного віку дитини встановити зустрічі з батьком без присутності матері.

Скаржниця зауважує про те, що хоча у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виснував про недоведеність позивачем факту чинення відповідачкою перешкод у спілкуванні із сином, проте у резолютивній частині задовольнив відповідні позовні вимоги ОСОБА_2 та зобов`язав ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .

Задоволення ж позовних вимог про встановлення позивачу зустрічей із дитиною без присутності матері, загрожує життю і здоров`ю дитини, через наявні позивача вади здоров`я. Зустрічі із батьком без її присутності, за твердженнями ОСОБА_1 , можливі лише після досягнення дитинною 6-и річного віку, коли дитина зможе повноцінно розмовляти та у разі потребу звернутись за допомогою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 у якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Позивач зауважив, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів чинення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні батька з дитиною спростовуються самим фактом наявності цього спору, при цьому стан здоров`я позивача, про який зауважує скаржниця, не є таким, що впливає на можливість самостійно піклуватись про дитину.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду частково не відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Ухвалюючи у справі оскаржуване рішення суд першої інстанції, частково погодившись з рекомендаціями органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні із дитиною, виходив з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та необхідності забезпечення найкращих інтересів малолітнього, також урахував потребу у встановленні певного періоду адаптації у стосунках батька ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_4 , зважаючи на його малолітній вік та психологічну прихильність до матері. Також у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції виснував про недоведеність позивачем спричинення відповідачкою перешкод позивачу.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції способом участі позивача ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , зважаючи на таке.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно із ст. 259 СК України права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

У цій справі, що судом встановлено, що з сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2022 року по 02.11.2023 року, від якого мають дитину малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням №119 від 22.05.2023 року виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області визначений спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , а саме:

- кожен другий та четвертий вівторок місяця з 14.00 год. до 16.00 год. та кожну першу та третю суботу з 17.30 год. до 19.00 год. прогулянки у дворі місця проживання дитини, парках, біля моря чи дитячих розважальних центрах за віком (в присутності та за домовленістю із матір`ю);

- у свята: Дні народження (самої дитини та батька), Новий рік, Різдво, Великдень, інші свята, святкуються с батьком разом із сином або на наступний день після свят з правом виходити на прогулянки, сумісний відпочинок, відвідувати заклади культури, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини (в присутності та за домовленістю з матір`ю).

У висновку стосовно розв`язання спору, згідно якого Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області вважає за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина, місця та час їх спілкування, а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною з урахуванням його режиму дня, згідно графіка в такі дні:

- побачення з дитиною кожного вівторка з 16.00 години по 19.00 годину з можливістю відвідування різних дитячих заходів, розважальних центрів за віком дитини (за попереднім узгодженням з матір`ю дитини та способу передачі дитини від батька до матері та навпаки без присутності матері, при цьому мати перебуває на відстані не потрапляючи у поле зору дитини та батька, спостерігає за спілкуванням батька та дитини);

- побачення з дитиною в суботу з 10.00 години до 13.00 години, або неділю з 16.00 години до 19.00 години (визначені час та дні батьки можуть корегувати з урахуванням режиму дня дитини), з можливістю відвідування різних дитячих заходів, розважальних центрів за віком дитини (без присутності матері, при цьому мати перебуває на відстані не потрапляючи у поле зору дитини та батька, спостерігає за спілкуванням батька та дитини);

- мати може спостерігати за спілкуванням батька і дитини, але за проханням батька може долучитися до спілкування батька з дитиною;

- у разі ввімкнення сигналу тривоги, батьки визначаються про компенсацію часу за домовленістю;

- у разі хвороби дитини, батько згідно встановленого графіку та стану здоров`я дитини, може відвідувати дитину у лікарні, дні хвороби дитини в дні зустрічей з батьком не переносяться (якщо дитина хворіє вдома). При цьому батько дитини може відвідувати дитину в інший день за її місцезнаходженням за присутності матері дитини та за попередньою домовленістю батьків;

- під час офіційної відпустки матері за її місцем працевлаштуванням, зустрічі з батьком, за основним графіком переносяться за попередньою домовленістю між батьками на інші дні та узгоджуються за 7 днів до відпустки.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції частково погодився із рекомендаціями органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні із дитиною, водночас, визначаючи спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , дійшов висновку про можливість побачень із дитиною без присутності матері за попереднім узгодженням з матір`ю дитини способу передачі дитини від матері до батька та навпаки.

Відхиляючи заперечення скаржниці ОСОБА_1 проти можливості проведення зустрічей позивача ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 у її відсутності, колегія суддів виходить з такого.

Зазначаючи про необхідність обов`язкової присутності матері під час зустрічей відповідача з сином, позивачка ОСОБА_1 посилається на висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2021 року в справі № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20), а саме: «встановлюючи порядок побачень батька з сином апеляційний суд, не погоджуючись у повній мірі з висновком органу опіки та піклування, врахувавши стан здоров`я дитини, її психоемоційний стан, необхідність особливого догляду, дотримання розпорядку дня, відповідної дієти, медичних процедур, виходив із якнайкращих інтересів дитини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про визначення порядку побачень батька шляхом спілкування з сином у присутності матері дитини».

За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

У справі, що переглядається (на відміну від справи № 758/5545/18), суд першої інстанції, як і апеляційний суд не встановили виключних обставин як-то необхідність особливого догляду, відповідної дієти та медичних процедур, які б свідчили про необхідність обов`язкової присутності позивачки під час побачень батька з дитиною.

Щодо посилань скаржниці на висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 23.06.2020 року у справі №754/9026/16-ц, колегія суддів зауважує, у вказаній справі дитина, про визначення участі у вихованні якої просив позивач досягла 5и річного віку та за висновками психологічної експертизи сформувала відносно батька (позивача) уникаючий тип прив`язаності.

Водночас, у цій справі, малолітній ОСОБА_4 , на час ухвалення рішення судом першої інстанції ще не досяг трирічного віку при цьому матеріали справи не місять жодних доказів того, що існуючий зв`язок дитини із батьком чи психоемоційний стан дитини зумовлюють необхідність обов`язкової присутності матері під час побачень батька з дитиною.

За обставинами ж справи №711/6649/17 на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у якій посилається скаржниця, на відміну від справи, що переглядається апеляційним судом, дитина сторін достягла чотирирічного віку за відсутності регулярного спілкування із батьком дитини-позивачем, при цьому, спосіб участі у вихованні дитини про який просив позивач у цій справі передбачав щотижневі переміщення дитини з її постійного місця проживання у м. Черкаси до місця проживання батькам. Києва.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу скаржниці, що хоча наявність конфліктів між батьками є однією із підстав доцільності визначення побачень дитини із другим із батьків без присутності першого, проте, вказана підстава не є єдиною та виключною, а отже відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність між сторонами відповідних конфліктів та послання на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №176/1955/20.

Щодо посилань скаржниці ОСОБА_1 на незадовільний стан здоров`я позивача ОСОБА_2 , що свідчить про неможливість самостійного забезпечення позивачем безпеки для дитини колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Так, обґрунтовуючи доводи про загрозу життю і здоров`ю дитини визначення спілкування її з батьком без присутності матері, скаржниця посилається на витяг медичної карти стаціонарного хворого №2857, протокол УЗД №819 від 27.02.2023 року, результат МРТ від 05.03.2023 року та дуплексного сканування від 28.02.2023 року.

Колегія суддів зауважує, що хоча вказані документи і фіксують результати медичних обстежень позивача ОСОБА_2 , проте не є належними доказами, у розумінні, ст. 77 ЦПК України, наявності у особи тривалих розладів здоров`я, а зокрема, діагнозу, що б свідчив про неможливість забезпечити створення безпечних умов для дитини.

Доказів на підтвердження того, що визначений судом такий графік спілкування батька та із дитиною, буде суперечити інтересам дитини, як про те зазначає ОСОБА_1 , скаржницею, усупереч ст. 12,81 ЦПК України, не надано та апеляційним судом не встановлено.

Визначаючи спосіб участі позивачів у вихованні малолітнього ОСОБА_4 суд першої інстанції, окрім врахування висновку органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, обґрунтовано врахував вік дитини, якому на час вирішення справи виповнилося 4 років, а також зважив суд на потреби та інтереси обох батьків.

Колегія суддів вважає, що такий графік спілкування створює можливість для адекватного зв`язку між позивачем і дитиною, має сприяти підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, батько позивач ОСОБА_2 очевидно має право на особисте спілкування з сином, у тому числі і без присутності матері, а остання не має права обмежувати їх у спілкуванні їм, якщо таке не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над сформованими прихильностями дитини та бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Отже колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що визначений графік і способи участі позивача у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 є такими, що не суперечать віковим потребам дитини та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків мають бути на цьому етапі достатнім для забезпечення належної участі батька у процесі виховання дитини та його гармонійного розвитку.

Також, не ставлячи під сумнів факт потребування дитиною уваги та турботи саме від матері, до якою вона прихильна, колегія суддів зауважує, що такі обставини не можуть обмежувати батька дитини у установленні психо-емоційний зв`язку із дитиною, участі у вихованні, піклуванні та турботі про дитину, позаяк відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спілкування сина із батьком без присутності матері буде сприяти погіршенню психоемоційного стану дитини.

Апеляційний суд також звертає увагу учасників цієї справи, що позбавлення сина можливості спілкуватися зі своїм батьком може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок між ними так і не буде встановлений, і дитина не зможе сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бажає брати участь в житті й вихованні сина.

Водночас визначений судом графік побачень встановлює баланс між інтересами та потребами дитини, які мають пріоритет, та забезпечення рівності батьків у обов`язках та правах щодо дитини, участі у її виховуванні, піклуванні про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток.

Посилання скаржниці на незаконність визначення судом можливості відвідування під час зустрічей батька ОСОБА_2 із ОСОБА_4 інших родичів дитини, оскільки такі особи не є учасниками справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що ґрунтуються на суб`єктивному та хибному тлумаченні відповідачкою ОСОБА_1 норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд зауважує, що оскаржуваним судом рішення встановлено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини, а, зокрема, шляхом визначення часу та місць зустрічей батька та сина, попри протилежні доводи апеляційної скарги обов`язків відповідачки ОСОБА_1 щодо осіб, які не є учасниками справи судом не встановлювалось.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

У справі, що переглядається, предметом позову є встановлення порядку участі батька, бабусі та старшого брата у вихованні дитини.

При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.

З урахуванням наданих суду повноважень у цій категорії справ, встановлення судом способу участі позивача у вихованні малолітньої дитини, шляхом вказівки місця побачень, а саме з можливістю відвідування родичів, різних дитячих заходів, розважальних дитячих установ, не свідчить про порушення принципу диспозитивності.

Водночас колегія суддів зауважує, що відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту позивача і дитини у визначеному судом порядку на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 .

При цьому, колегія суддів, погоджується із зауваженнями скаржниці про те, що попри зазначення судом у мотивувальній частині оскаржуваного рішення про недоведеність ОСОБА_2 обставин щодо здійснення ОСОБА_1 йому перешкод у вихованні ОСОБА_4 , суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у цій частині та зобов`язав відповідачку не чинити перешкоди позивачу у вихованні дитини, про що зазначив у резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів виснує про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною скасувати та ухвалення у цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 , а в іншій частині рішення суду потрібно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова