Дата документу 29.12.2025 Справа № 337/1118/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/1118/25 Головуючий у першій інстанції: Ширіна С.А. Провадження № 22-ц/807/1463/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Медик-9» про відшкодування шкоди шляхом взаєморозрахунків, -

В С Т А Н О В И ЛА:

04 березня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката Мневець О.М. звернулася до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Медик-9» про про відшкодування шкоди шляхом взаєморозрахунків.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.06.2005 є власником квартири АДРЕСА_1 .Управління житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 здійснює відповідач - Житлово-будівельний кооператив «Медик-9».ЖБК «Медик-9» є неприбутковою організацією та здійснює свою діяльність відповідно до Статуту, затвердженого Загальними зборами членів ЖБК згідно протоколу № 3 від 23.10.2016.

Житлово-будівельний кооператив «Медик-9» організовано з метою забезпечення членів кооперативу та членів їх сімей житлом шляхом будівництва житлового 144 квартирного будинку за власні кошти членів кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління будинком (пункт ст 1.2. Статуту).З часу набуття права власності на квартиру позивачем, відповідачем не проводились роботи по обслуговуванню житлового будинку, зокрема в частині фасадних робіт, герметизації міжпанельних швів, інших будівельно-монтажних робіт, внаслідок чого в квартирі позивача утворилася пліснява та тріщини у стінах квартири.Переврізка в систему опалення будинку власниками квартири АДРЕСА_3 з дозволу відповідача також призвело до порушення температурного режиму в помешканні позивача, що додатково вплинуло на стан квартири.Численні звернення позивача до голови правління ЖБК відносно обстеження фасаду, покрівлі, міжпанельних швів, залишились без належного розгляду та реагування з боку відповідача.Бездіяльність відповідача призвела до необхідності усунення наявних пошкоджень позивачем за власні кошти.

Так, 09.04.20214 ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_3 договір № 03-24 на проведення ремонту фасаду, герметизацію міжпанельних швів, інших будівельно- монтажних робіт за адресою: АДРЕСА_4 .Згідно акту № 03-24 прийому-передачі виконаних робіт від 09.04.2024 ФОП ОСОБА_3 виконано роботи згідно договору від 09.04.2024:Герметизація між панельних швів квартири АДРЕСА_5 площею 30,6 п. метрів на суму 7650,00 грн.Після виконання зазначених робіт, ОСОБА_1 направила на ім`я голови та правління ЖБК «Медик-9» заяву про перерахунок нарахованих ЖБК сум за обслуговування та утримання багатоквартирного будинку на суму виконаних робіт, які згідно норм діючого законодавства покладено на ЖБК.На зазначену заяву позивач отримала усну відповідь від голови ЖБК про те, що порушене питання вирішується виключно загальними зборами кооперативу, які провести неможливо внаслідок війни. Зазначає, що з часу створення ЖБК «Медик-9» (1970 рік) до цього часу, відповідач ніколи не виконував робіт, пов`язаних з герметизацією міжпанельних швів, що, власне, призвело до протікання атмосферних опадів до квартири, з наслідками утворення плісняви та тріщин у стінах, що наявно неодноразово було продемонстровано голові ЖБК «Медік-9».Наявна бездіяльність відповідача, як виконавця послуг з утримання житлового будинку в частині обслуговування стін, герметизації міжпанельних швів спонукала позивача провести такі роботи самостійна за власні кошти.

Відповідно, у відповідача виникає обов`язок відшкодування споживачу понесених витрат по герметизації міжпанельних швів, що виконані ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору з позивачем № 03-24 від 09.04.2024 на суму 7 650,00 грн. згідно акту № 03-24 прийому-передачі виконаних робіт від 09.04.2024.Оскільки в ціну (послугу) з управління будинком включено витрати ЖБК «Медік-9» на проведення робіт в т. ч. обслуговування стін - герметизації міжпанельних швів згідно норм вищенаведених Правил, позивач вважає за можливе заявити до відповідача вимогу про зарахування понесених витрат по герметизаціх міжпанельних швів в рахунок оплати послуг відповідача з управління будинком.Позивачем понесено витрати на суму 7 650,00 грн. по виконанню робіт з герметизації міжпанельних швів, тобто робіт, які був зобов`язаний виконувати саме відповідач зарахунок внесків власників житлових приміщень будинку на послугу з управління будинком та прибудинковою територією, що є збитками в розуміння ст. 16 ЦК України, які підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Просила зарахувати понесені нею витрати в рахунок сплати послуги з управління багатоквартирним будинком ЖБК «Медик- 9» в сумі 7 650,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, суд першої інстанції виніс рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено бездіяльності відповідача, яка призвела до необхідності проведення ремонтних робіт за кошт власника квартири задля збереження його майна та спільного майна інших співмешканців. ОСОБА_1 , як власник квартири здійснила поліпшення умов проживання з власної ініціативи, не згодивши проведення таких робіт ані з ЖБК « Медик-9», ані з співвласниками сусідніх квартир.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.05.2006 року належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно договору №03-24 про надання послуг від 09.04.2024 ОСОБА_1 -Замовник та ФОП ОСОБА_3 -Виконавець уклали договір про надання послуг з ремонту фасаду герметизацію міжпанельних швів інших будівельно монтажних робіт за адресою АДРЕСА_4 .

Пунктом 2.1. Договору визначено, що вартість послуг пов`язаних з виконанням робіт узгоджується сторонами, вказується в Акті приймання здачі надання послуг та сплачується згідно такого акту.

Пунктом.3.1. Договору визначено, що розрахунки за даним договором проводяться Замовником протягом п`яти банківських днів з дня підписання Акту приймання здачі наданих послуг згідно розрахунку.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 на ім`я голови ЖБК «Медик-9» Родіні Т.М. Щербіна Т.В. зазначає, що самостійно, за свій кошт, замінила трубу подачі холодної води та провела необхідні роботи по герметизації зовнішніх швів її квартири АДРЕСА_5 .Просить якнайшвидше зробити перерахунок боргу, який виставили їй за обслуговування та утримання її квартир АДРЕСА_6 , згідно витрачених коштів. Про що надає договір №01-24 від 09.04.2024 та акт виконаних робіт №03-24 від 09.04.2024.

Управління житловим будинком за адресою : АДРЕСА_2 здійснює Житлово-будівельний кооператив «Медик-9».

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.

З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").

ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя

Порядок надання послуг управителем, укладання з ним договорів регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабміну від 05.09.2018 р. № 712 «Про затвердження Правил надання послуги управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги управління багатоквартирним будинком» (далі - Постанова № 712) та Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного омітету Україниз питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 (далі Правила №76).

Відповідно до ст.1Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» (далі - Закон) послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Статтею 5 Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст.7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Згідно із п. 1 ч. 4 ст.8 Закону управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4-6, 8, 9 ч.2 ст.8 Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний: 1) забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; 2) готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; 4) своєчасно проводити підготовку об`єктів житлово-комунального господарства до експлуатації в осінньо-зимовий період; 5) розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках-управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг; 6) вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством; 8) своєчасно реагувати на виклики споживачів, підписувати акти-претензії, вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг; 9) своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з наданням комунальних послуг, що виникли з його вини.

Згідно Постанови № 712, послуга з управління включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, згідно з відомостями про таку земельну ділянку, що містяться у Державному земельному кадастрі, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Правилами № 76 визначено, що балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 2.4 цих Правил передбачено, якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що належать до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Водночас поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання.

Згідно з пунктом 2.4.1. Правил організації поточного ремонту жилих будинків повинна проводитися відповідно до нормативно-правових та нормативно-технічних документів з організації і технології поточного ремонту жилих будинків. Поточний ремонт виконується виконавцем послуг власними силами або із залученням підрядних організацій. Неналежне виконання такими підрядними організаціями взятих на себе договірних зобов`язань є підставою цивільно-правової відповідальності, проте не звільняє виконавця послуг від власних зобов`язань.

Капітальний ремонт - комплекс ремонтно-будівельних робіт, що передбачає заміну, відновлення та модернізацію конструкцій та обладнання будівель у зв`язку з їхнім фізичним зносом та руйнуванням, покращення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі та благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта (пп. 2.5.).

Розділом 2 Правил № 76 передбачено, що технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.

Згідно Наказу Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд» визначено, що віднесено до поточного ремонту, а що до капітального ремонту.

Відповідно до п. 3.1 Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Медик-9» Житлово-будівельний кооператив «Медик-9» (далі Відповідач, Кооператив), Кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку, утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу.

Завданням та предметом діяльності Кооперативу є, зокрема, забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку на прибудинковій території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю житлово-будівельного кооперативу.

Кооператив має право передати будинок на технічне обслуговування житлово-експлуатаційній організації або організувати своїми силами, для чого він може прийняти працівників, необхідних для обслуговування будинку; укласти договори, пов`язані з експлуатацією та ремонтом житлового будинку, з утриманням прибудинкової території, а також інші договори відповідно до цілей його діяльності .

Кооператив зобов`язаний, зокрема, проводити ремонт житлового будинку, забезпечувати безперебійну роботу інженерного обладнання будинку, утримувати в належному стані під`їзди, інші місця загального користування будинку, прибудинкової території .

Згідно пункту 5.1 Статуту Кооперативу, до компетенції загальних зборів належить у т.ч. прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд.

Відповідно до п. 5.2 Статуту Кооперативу позачергові загальні збори членів ЖБК скликаються на вимогу 1/3 від загального числа членів Кооперативу.

Обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, ст. ст. 11, 319, 322, 509, 526 ЦК України, ст. ст. 1, 5, 7, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Натомість, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку проводить управитель в межах кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку, що є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Статтями 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», 382 Цивільного кодексу України, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна: допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою. Співвласники зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку.

Відповідно до ст.10Житлового кодексуУкраїни (далі ЖК України) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями.

Згідно положень ст.150ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 190 ЖК України, підприємства, установи, організації, а також громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню, об`єктам благоустрою і зеленим насадженням на прилеглих до будинків ділянках, зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду.

Як вказав суд першої інстнції, позивач зазначає, що через неналежне виконанням ЖБК «Медик-9 » взятих на себе обов`язків по утриманню будинків та прибудинкових територій, ОСОБА_1 було завдано збитків, які складаються з витрат, які були понесені позивачем на ремонт в розмірі 7650,00 грн.

Статтею 1166ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

За змістом положень частини третьої статті 386ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивач звертаючись із даним позовом до суду зокрема вказує про те, що через незадовільний технічний стан фасаду, герметичних швів багатоквартирного будинку в її квартирі з`явилася пліснява та тріщини у стінах, а відповідач не вживав жодних дій щодо ремонту житлового фонду у зв`язку із чим ним було проведено ремонтні роботи.

В заяві позивача на ім`я голови ЖБК «Медик-9» (заява не містить доказів отримання відповідачем) щодо перерахунку заборгованості за обслуговування та утримання по квартирі АДРЕСА_6 за проведення ремонту фасаду, герметичних швів квартири АДРЕСА_7 , позивач зазначає про те, що вона самостійно, за свій кошт, замінила трубу подачі холодної води та провела необхідні роботи по герметизації зовнішніх швів її квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

Відповідач покликається на те, що згідно пункту 5.1 Статуту Кооперативу, до виключної компетенції загальних зборів належить у т.ч. прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд.

Відповідно до п. 5.2 Статуту Кооперативу позачергові загальні збори членів ЖБК скликаються на вимогу 1/3 від загального числа членів Кооперативу.

Втім, позивачка у відповідності до вимог Статуту Кооперативу не ініціювала скликання загальних зборів члені Кооперативу з метою вирішення питання про обстеження фасаду, міжпанельних швів будинку на предмет необхідності здійснення ремонтних робіт,

Згідно ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 382 Цивільного кодексу України, ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна: допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою. Співвласники зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку.

Як на підставу позову Позивачка посилається на те, що нею за власні кошти було здійснено ремонтні роботи щодо герметизації міжпанельних швів зовнішньої стіни житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8 . Однак, Позивачка не повідомляла Відповідача про намір виконати ремонтні роботи за власні кошти та не погоджувала виконання таких робіт з Відповідачем, що свідчить про самовільне та одностороннє прийняття Позивачкою рішення про поліпшення спільного майна багатоквартирного будинку.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачка здійснила роботи щодо герметизації міжпанельних швів зовнішньої стіни житлового будинку, яка відноситься до спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема відсутні докази щодо того, ремонт якої саме стіни було здійснено, та не надано технічної документації, з якої було б можливо встановити належність стіни саме до квартири позивачки в будинку ЖБК «Медик-9».

Суд першої інстанції також звернув увагу, що позивачем не надано доказів щодо підтвердження оплати грошових коштів за виконані роботи на суму 7650 ,00 грн. відповідно до договору підряду №03-24від 09.04.2024.

Крім того, відповідно до заяви позивача на ім`я голови ЖБК «Медик-9», про перерахунок боргу остання додає до заяви як доказ понесення витрат на ремонтні роботи по герметизації зовнішніх швів її квартири АДРЕСА_5 договір №01-24 від 09.04.2024, що свідчить про невідповідність доданих до позовної заяви доказів обставинам справи, а саме відшкодування витрат на ремонтні роботи по герметизації зовнішніх швів квартири АДРЕСА_7 на підставі договору №03-24 від 09.04.2024

Також, представник позивача в додатках до позовної заяви посилається на копію акту №03-24 прийому передачі виконаних робіт від 09.04.2024, проте матеріали цивільної справи не містять копії акту №03-24 прийому передачі виконаних робіт від 09.04.2024.

Враховуючи викладене,колегія суддів в повній мірі позоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, а судом не встановлено бездіяльності відповідача, яка призвела до необхідності проведення ремонтних робіт за кошт власника квартири задля збереження його майна та спільного майна інших співмешканців. ОСОБА_1 , як власник квартири здійснила поліпшення умов проживання з власної ініціативи, не згодивши проведення таких робіт ані з ЖБК « Медик-9» , ані з співвласниками сусідніх квартир.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, в контексті цієї справи, задоволення вимог заяви про встановлення юридичного факту через недоведеність апелянтом заперечень проти них.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді: