Справа № 526/2988/25
Провадження № 2/526/1582/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

17 грудня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч цивільну справу позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Ніна Миколаївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що позивач разом з чоловіком проживали за однією адресою, але ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7 . Разом з ними зареєстрований їх син ОСОБА_2 після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малопобиванської сільської ради. Позивач звернулася до приватного нотаріуса, де було заведено спадкове справу, але відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю будь-яких документів, що підтверджують втрату права на спадкування спадкоємцем за законом сином. Вказує, що син зареєстрований разом з ними, але не проживав з 2014 року, коли виїхав за кордон. Після смерті батька син з заявою до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не звертався. З урахуванням викладеного просить встановити факт, що ОСОБА_2 не проживав постійно на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та визнати його таким, що не прийняв спадщину після смерті батька.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на сайті суду, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі„ розумності строку".

З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 27 серпня 1977 року.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_7 і ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області від 13.08.2025 № 734/02-31 відмовлено ОСОБА_1 в оформленні спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . Із тексту вказаної постанови вбачається, що син ОСОБА_2 не може бути включений в число спадкоємців, так як він тільки прописаний на день смерті спадкодавця, але не проживає за цією адресою вже 15 років, тобто з 2014-2015 року він проживає в російській федерації.

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.03.2005, ОСОБА_7 на підставі розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації від 28.02.2005 № 80 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,20 га на території Малопобиванської сільської ради Гадяцького району.

З довідки виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради від 14.08.2025 № 05-03/05/83 видно, що ОСОБА_1 , 1959 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має склад сім`ї ОСОБА_2 , 1978 року народження (син).

З відповіді Державної прикордонної служби України від 05.11.2025 вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 08.11.2017 по 06.11.2025 (станом на 14:20) в Базі даних не виявлено.

Частиною першою статті 315 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 315 ЦПК України, ідеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 315 ЦПК. До таких умов віднесено: 1) встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 (із змінами та доповненнями), суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 27.02.2019 у справі №471/601/17.

Відповідно до п. 2 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.

Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлення факту необхідне позивачу в цій справі для подальшого оформлення її спадкових прав у встановленому законом порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Ніна Миколаївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживав на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 17.12.2025.

Головуючий: В. Г. Черков