Справа № 509/4908/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенко Є.М.,

секретаря судового засідання Пронози І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Хобта Ю.М. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми заборгованості.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 11.11.2021 року Овідіопольскиим районним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення по справі № 509/4155/20 про стягнення з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 7 685 грн., 10 коп., судовий збір у сумі 840 грн., 80 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10 757 грн., 60 грн., а всього 19 283 грн., 50 коп.

18.01.2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68212403 з примусового виконання виконавчого листа № 509/4155/20 від 15.12.2021 року. Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що рішення суду не є виконаним позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгяд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує повністю.

Відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено рішення Овідіопольского районного суду Одеської від 11 листопада 2021 року яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 7 685 грн., 10 коп., судовий збір у сумі 840 грн., 80 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10 757 грн., 60 грн.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 18.01.2002 року відкрито виконавче провадження № 68212403 з примусового виконання виконавчого листа № 509/4155/20 виданого 15.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 збитків в порядку регресу в розмірі 7 685 грн., 10 коп., судовий збір у сумі 840 грн., 80 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10 757 грн., 60 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду нараховано 3% річних з період з 24 серпня 2022 року по 25 серпня 2025 року в розмірі 1 738, 68 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2021 року по серпень 2025 року в розмірі 6 252, 74 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2022 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 61-540св22).

До того, ж Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Також, суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за час прострочення.

Судом встановлено, обов`язок зі сплати заборгованості за рішенням суду виник у відповідача з дня набранням законної сили рішенням Овідіопольского районного суду Одеської від 11 листопада 2021 року, а саме з 12 грудня 2021 року.

За такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних нараховані за період з 24 серпня 2022 року по 25 серпня 2025 року в розмірі 1 738, 68 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2021 року по серпень 2025 року в розмірі 6 252, 74 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1211,20 грн.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 25-05 про надання правової (правничої) допомоги від 25 травня 2024 року, додаткову угоду № 1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 30 серпня 2025 року на суму 16352 грн.

За такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 16352 грн.

Керуючись ст.ст.258-259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 3% річних від простроченої суми боргу за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.11.2021 року у справі № 509/4155/20, нараховані за період з 24 серпня 2022 року по 25 серпня 2025 року, що становить 1 738, 68 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2022 року по серпень 2025 року в розмірі 6 252, 74 грн., а всього 7 991 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 16352 (шістннадцять тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.М. Панасенко