УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 213/365/24

провадження № 61-13828ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та визнання особистою власністю,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано, що транспортний засіб Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та належить їм по частині вказаного транспортного засобу кожному.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , в порядку грошової компенсації вартості частини транспортного засобу Skoda Octavia, д. н. з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, суму в розмірі 125 000,00 грн, припинивши право власності ОСОБА_4 на частину транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, та визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб Skoda Octavia, д. н. з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя за визнання особистою власністю залишено без задоволення.

22 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року касаційну скаргу повернуто заявнику, оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

03 листопада 2025 року ОСОБА_1 вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) - суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз касаційної скарги ОСОБА_1 свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить узагальнене посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не викладає передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, зокрема відсутнє відповідне обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України. ОСОБА_1 не зазначає у касаційній скарзі, які саме ним було заявлено клопотання, які суд відхилив, щодо встановлення яких саме обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, вони були заявлені, не обґрунтовує, на підставі яких саме недопустимих доказів суд встановив обставини (та які саме), що мають суттєве значення, та чому ці докази є недопустимими.

Сама по собі вказівка на пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, касаційна скарга підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки не обмежує право особи в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року у справі № 213/365/24 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков