КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року місто Київ.

Справа № 757/42367/24-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/18219/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року (постановлено у складі судді Бусик О.Л.)

у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ

18 серпня 2024 року Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» (далі - ФГ «Бурки В. В.») звернулося до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення 1 000 029,00 грн. матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. від 20 вересня 2024 року позовну заяву Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної та моральної шкоди повернуто позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року провадження у справі за даним позовом закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач 21 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, суддя неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що офіс Генерального прокурора не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо фермерського господарства. Держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

Вказує, що позовна заява не стосується обставин, які виникли при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності між позивачем та відповідачем.

Відтак вважає, що даний спір не підсудний господарським судам, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

20 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив Офісу генерального прокурора на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача прокурор Косова О.А. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений через електронний кабінет.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі , суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ФГ «Бурки В.В.» просить стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суд першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулось до суду із позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення майнової та моральної шкоди у розмірі 1 000 029,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що дії Офісу Генерального прокурора, вчинені при розгляді заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича про вчинене кримінальне правопорушення за вих № 136 від 04.10.2022 року є незаконними, не відповідають ст 56, 214 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про прокуратуру», Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур.

Згідно пункту 5 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX, Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України № 358 від 27 грудня 2019 року «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора», перейменувано юридичну особу «Генеральна прокуратура України» в «Офіс Генерального прокурора».

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що Офіс Генерального прокурора є юридичною особою публічного права, створеною органом державної влади.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Майнові відносини суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 454/1008/16-ц (провадження № 14-494цс19), відповідно до яких, що Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»). Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що ФГ «Бурки В.В.» заявило вимогу до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду. Аналогічна правова позиція вже висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 454/2181/16 (провадження № 14-226цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 454/3304/14 (провадження № 14-272цс19), від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17 (провадження № 14-452цс19), і підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається.

Крім того, аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 461/3186/16-ц (провадження № 61-14931св19), від 13 вересня 2022 року у справі № 454/2182/16-ц (провадження № 61-4291св19).

Таким чином, враховуючи те, що Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича заявило вимогу до Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за своїм суб`єктним складом такі вимоги повинні розглядатися в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між учасниками справи не укладалися господарські договори і позивач не заявляв вимоги щодо вирішення спору при укладенні, зміні, розірванні і виконанні цих договорів, що відповідач як орган державної влади не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо фермерського господарства, оскільки позивач заявив вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої діями юридичної особи; такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова